Eleki Krónika – 1998. december

Napirenden az 1999. évi költségvetést meghatározó döntések.
Elek Város Önkormányzata Képviselő-testülete 1998. november 30-án ülést tartott, amelyek a képviselők tájékoztatást kaptak a város gazdálkodásának 3/4 éves helyzetéről és módosították az Önkormányzat 1998. évi költségvetését megállapító rendeletet. Ezen az ülésen a képviselő-testület rendeletet hozott a belföldi gépjárműadó tételek megállapításáról. A rendelet szerint az évi adótétel minden megkezdett 100 kilogramm után 800,- Ft lesz 1999. január 1-jétől. Ebből az összegből 500,- Ft az Önkormányzatot illeti, 300,- Ft pedig az állami költségvetés bevétele. Az érvényben lévő rendelkezések szerint az Önkormányzat a gépjárműadó bevételét utak, járdák, kerékpárutak építésére, felújítására, karbantartására használhatja fel. A képviselő-testület rendeletet alkotott a települési képviselők költségtérítéséről, tiszteletdíjáról és egyéb juttatásairól is. A rendelet értelmében 1999. január 1-jétől a képviselőket a képviselői munkájukért megillető tiszteletdíj havonkénti összege 8.000,- Ft. A bizottságok tagjai a bizottsági munkáért 2.000,- Ft tiszteletdíjra jogosultak bizottsági ülésenként. A képviselő-testület tagjai részére az Önkormányzat előfizeti a megyei napilapokat, valamint utazási költségtérítést fizet számukra. Az 1998. december 14-ei képviselő-testületi ülés közmeghallgatással kezdődött, ahol az érdeklődő állampolgárok elmondták közérdekű javaslataikat, észrevételeiket, amelyekre a polgármester és a képviselő-testület tagjai válaszoltak. Közmeghallgatás után az 1999. évi költségvetési koncepció került napirendre. Az Országgyűlés a koncepció készítésének időpontjában még tárgyalta az 1999. évi állami költségvetésről benyújtott törvénytervezetet, így az Önkormányzat rendelkezésére álló információk még nem végelegesek. Annyi azonban a rendelkezésre álló információkból kiderült, hogy az elkövetkezendő év sem lesz mentes a gondoktól és a várható forráshiány megszűntetésére, illetve megelőzésére már most intézkedéseket kell tenni. Ilyen intézkedésnek számít az a javaslat is, mely szerint Elek Város Önkormányzata képviselő-testülete az Eleki Mezőgazdasági és Ipari Középiskola és Diákotthon fenntartását 1999. január 1-jétől az ingatlanvagyon tulajdonjoga nélkül átadja a Békés Megyei Önkormányzat részére. Az előzetes számításokból kiderült, hogy az intézményt megillető normatíván és a saját bevételeken túl az intézményi kiadások teljesítéséhez az Önkormányzatnak még több mint 23 millió forinttal kellene hozzájárulnia, amit az Önkormányzat nem tud fölvállalni. A képviselő-testület elfogadta az intézmény átadására vonatkozó javaslatot és felhatalmazta a polgármestert a szükséges intézkedések megtételére. Részben forrásbővítő intézkedésnek számít az is, hogy a képviselő-testület rendeletet alkotott a helyi iparűzési adóról. Az adó a jogi személyeket és egyéb szervezeteket, valamint a szeszes italt kiszolgáló vállalkozókat érinti 1999. január 1-től. Az adó alapja az értékesített termék, illetőleg végzett szolgáltatás nettó árbevétele, csökkentve az eladott áruk beszerzési értékével és az alvállalkozói teljesítések értékével. Az adó évi mértékét 12 ezrelékben határozta meg. Döntött a testület a víz-, csatorna-, szemétszállítás-, és kábeltelevízió díjakról is. Az 1999. évre vonatkozóan a lakossági vízdíj 109,- Ft/m3 a csatornadíj pedig 63,- Ft/ m3 . Az önkormányzati, vállalkozói és intézményi vízdíj 126,- Ft/m3, a csatornadíj pedig 109,- Ft/m3, a szippantott szennyvíz kezelés díja 134,- Ft/m3 lesz. 1999. január 1-jétől havonta 427,- Ft-ot kell lakásonként fizetni a szilárd hulladék összegyűjtéséért és elhelyezéséért. A kábeltelevízió előfizetési díját 750,- Ft/hó összegben fogadta el a képviselő-testület. Változatlan maradt a haszonbérelt földterületek bérleti díja és az építési telekingatlanok ára. Rendeletet hozott a képviselő-testület a mezei őrszolgálat megalakításáról és fenntartásáról is. 

Mit jelent önnek a karácsony, és mit vár az új évtől?
A legutóbbi szerkesztőségi megbeszélésen, amikor a “megkérdeztük” rovat téma- köre felmerült, egy cél vezérelte a tagságot; az, hogy lehetőleg politikamentes legyen. Ez azon egyszerű okból is fakadhatott, hogy közeleg a karácsony, a szeretett ünnepe, majd néhány alvás után elérkezik az új év, és ne rontsuk el az olvasók várakozásteli kellemes érzését holmiféle egész évben túlsúlyban lévő politikával. A politika úgysem fog előlünk elfutni, ezt biztosan állíthatjuk. A “szeretet politikájára” pedig csak ilyenkor nyílik lehetőség. Most ebben a rovatban először a gyermekek, tanulók is megszólalnak, a kérdésünk pedig így szólt: Mit jelent önnek a karácsony, és mit vár az új évtől?
Darvasi Norbert: - Elsősorban Jézus születésnapját ünnepeljük karácsonykor. Számomra a fenyőfa díszítése jelenti a legnagyobb örömet. Természetesen nem csak kapni, hanem adni is szeretek ajándékot. Az új esztendőben elsősorban azt szeretném, ha családom minden egyes tagját elkerülné a betegség.
Dán Ninetta: - A pirosbetűs ünnepek közül a karácsony, a szeretett ünnepe a legkedvesebb számomra. Ilyenkor mindenki kedvesebb, mosolygósabb, a szülők szigora is enyhül az ünnepek alatt. Jó volna, ha egész évben a karácsony hangulata érződne. Hogy mit várok az új évtől? Nos, szerény vagyok, csak azt, hogy a tanulmányi előmenetelem ne romoljon le.
Leiszt Györgyné: - Számunkra a karácsony a család meghitt ünnepét jelenti. Minden évben nagy várakozás előzi meg, hiszen ilyenkor a családtagok együtt vannak. Az ember, ha csak rövid időre is, elfeledi gondját, baját és szépnek találja az egyébként szürke hétköznapok szürke eseményeit. Az ünnepi ráhangolódás már egy héttel előbb elkezdődik, ilyenkor nagy a sürgés-forgás a konyhában. Megvásároljuk az ajándékokat is. Az ünnepi hangulat a szentestén csúcsosodik ki. Az új évtől békét várok, az egész világ megbékélését és azt, hogy ne legyen bűnözés, kegyetlenkedés...
Szabó Ágnes: - Karácsonykor számomra az ajándékozás jelenti a legtöbbet, de nem csak a boltban vásárolt drága ajándékok, hanem a magunk készítette ajándékok is nagyon kedvesek lehetnek. Társaimhoz hasonlóan én magam is jó bizonyítványt várok az új évtől.
Fodor József: - Mint minden embernek, nekem is a szeretetet, a meghittséget jelenti a karácsony. Szeretem az ünnepek előtti felfokozott, várakozásteli pillanatokat,
az ajándékozást, egyszóval mindent. Az új évtől én azt várnám, hogy minden ember megtalálja a boldogságát.
A riportalanyaink után felkerestük városunk Református Egyházközségének lelkészét Dr. Oláh Jenőné Kántor Eleonórát és Lengyel Antalt a Római Katolikus Egyházközség plébánosát, és arra kértük meg, hogy mondjon üzenetet karácsony kapcsán a híveknek, embereknek.
dr. Oláh Jenőné Kántor Eleonóra: - Ez az az egyházi ünnep, amely az idők folyamán eltorzult és elfeledkezik a lényegről. Egy általános jelzőt kapott, a felnőttek szerint karácsony a szeretet ünnepe, a gyermekek pedig jószerével teljes zavarban vannak, és többen összekeverik a Télapóval, egyszerűen nem tudják a lényeget. A lényeg pedig az, hogy Isten az ő egyszülött fiát Jézus Krisztust emberré tette, hogy testvérünk legyen, majd pedig az életét adja értünk, a világért, és megváltsa az emberiséget a bűntől, a haláltól. Ez Istennek a legnagyobb ajándéka az ember számára és az ember ezt olyképpen igyekszik meghálálni, hogy ő is kinyilvánítja szeretetét embertársai felé. Valójában innen ered az ajándékozás szokása, sajnos manapság az ünneplés a külsőségekbe torkollik, nagy a sürgés-forgás a konyhában, a vásárláskor és ez szinte rituálisan megy végbe. Az emberek szívéből hiányzik a csönd. Pedig az advent ideje alatt csendben kellene várakoznunk Isten megjelenésére. És arról sem kellene megfeledkezzünk, hogy Jézus Krisztus az istállóban született meg, de az angyalok dicsőítették. Azt üzenem az embereknek, hogy jobban figyeljenek egymásra.
Az Eleki Református Egyházközség évvégi istentiszteletek ünnepi rendje:
- december 24-én 15 órakor gyermekek ünnepi műsora,
- december 25-én, karácsony első napján 10 órakor úrvacsorás istentisztelet,
- december 26-án, karácsony második napján, 10 órakor istentisztelet keresztelővel,
- december 27-én vasárnap 10 órakor,
- december 31-én 17 óévi hálaadás,
- 1999 január 1-jén 10 órakor újévi istentisztelet.
Lengyel Antal: - Lénárd Ödön piarista szerzetes verssoraival üzenek:
“Most ég a Csillag,A gyermek mosolyog,S a többi...?A többi oly piti dolog."
Az Eleki Római Katolikus Egyházközség ünnepi mise- rendje: karácsonyig minden nap reggel 6 órakor hajnali mise.
- december 24-én reggel 7 órakor mise, majd 23.30-kor templomban Misztérium-játék, “Szent Ferenc karácsonya” címmel, amelyet hittanos gyermekek mutatnak be, ezután következik az éjféli mise,
- december 25-én 10 órakor, december 26-án 8.30-kor, illetve 17 órakor, december 27-én 8.30-kor illetve 17 órakor.
A krónikásnak ezek után nem marad más hátra, mint a szerkesztőség nevében minden kedves Eleki Krónika olvasónak kellemes ünnepeket és boldog új évet kívánjon.
B.N.

Újévtől Szilveszterig (I. rész)
Az etnográfusok már összegyűjtötték az esztendő jelen napjaihoz fűződő szokásokat, hiedelmeket, tilalmakat, babonákat. Minden bizonnyal sokan vagyunk azonban, akik ezt a gyűjteményt gazdagítani szeretnék. Ez azt jelenti, hogy egy-egy szűkebb tájegység - vagy akár település - csak reá jellemző módon gyakorol bizonyos szokásokat, amelyeket azután hagyománnyá fejleszt. Kérjük, tartsanak velünk az év 12 hónapján, ugyanis szándékaink szerint a következő 12 lapszámunk mindegyikében közlünk a gyűjteményből az éppen aktuális hónap jeles napjainak hiedelmeiből. A babonásoknak néhány “csemegével” is szolgálunk majd.
December
Az adventi várakozás felkészít az isteni ajándék befogadására, ezt mélyíti egyénileg, a családban, a közösségi életben a sokféle hagyomány: a különféle betlehemes játékokon keresztül a szálláskeresés ájtatosságán át a jócselekedetek áldozatáig. Mindezekben nemzedékek lelki tapasztalatai találhatók, amelyek oly széppé, gazdaggá teszi a várakozást, és ünneplőbe öltöztetik a szívet Krisztus születése napjára.
Kedves szokás napjainkban is a gyermekek körében, hogy jócselekedeteket gyűjtenek. Minden jócselekedet után egy szívecskére virágot rajzolnak, esetleg gyöngyöt fűznek. Ezekből csodálatos díszek készíthetők - természetesen a jócselekedetek függvényében. A kis Jézus jászolát úgy készítik más vidéken, hogy jócselekedeteik alkalmával egy-egy szalmaszálat tehetnek a jászolba.
December 6. Miklós napja. Szent Miklós a IV. században élt. Jótékonyságáról és csodáiról szólnak legendái. Az egyik történet szerint három zacskó aranyat dobot be az ablakon három szegény lánynak, hogy tisztességesen férjhez mehessenek. Vélhetően innen ered az a szokás, hogy az ajándékokat éjszaka, titokban helyezik el az ablakokban. A Mikulás ma közismert alakjának megjelenítése nem tartozik a régi hagyományaink közé. Első írásos említése a múlt század közepéről való. A szokás feltehetően osztrák, az elnevezés szlovák eredetű. A városokból a tanítók közvetítésével jutott el a falvakba. A piros köpenyes, ajándékozó Mikulás mellett a Dunántúlon megmaradtak az úgynevezett “láncos Miklósok”, vagyis a bekormozott arcú, maskarába öltözött legények, akik a derekukra kötött láncot csörgetve ijesztgették a lányokat és a gyerekeket.
December 13. Luca napja. A legenda szerint a fiatalon kereszténnyé lett és vértanuhalált halt Szent Lucát az egyház nem tartja történeti személynek. Neve a “lux” (fény) szóból származik. A Gergely-naptár bevezetése (1582) az esztendő legrövidebb és ennek megfelelően a legsötétebb napja volt december 13., melyet jóslásokra, varázslásokra különösen alkalmasnak tartottak. Luca-napkor általában nem fontak, nem varrtak az asszonyok, nehogy bevarrják, befonják a tyúkok fenekét, mert akkor azok nem tudnának tojni. A kotyoló, lucázó gyerekek énekszóval, rigmusokkal jártak házról házra a bőséges tojáshozam és egyéb bőségvarázslat érdekében. Luca-napkor kezdték a lucaszék készítését, melyre karácsonykor az éjféli mise idején álltak rá abban a reményben, hogy így megláthatják a falubéli boszorkányt, mert a hiedelem szerint a lucaszékről annak a fején szarvakat lehet látni. A legtöbb jósoló, varázsoló eljárás, akárcsak a lucaszék készítése, 12 napot vesz igénybe. Például Luca-naptól karácsonyig ad választ az úgynevezett lucacédula. 12 cédulára 12 férfinév kerül, közülük naponta el kell dobni egyet, amelyik megmarad, azon lesz a jövendőbeli neve.
A Szent Család szálláske- resésének ájtatosága december 15-én kezdődik. Mélyértelmű népi szokás ez, amelynek gyökerei a középkori karácsonyi misztériumjátékokig nyúlnak vissza. Már a XIV. századtól vannak nyomai hazánkban, de más szomszédos népeknél is megtalálható. Szállást keresni indul a Szent Család. A keresztény ember lelkében visszhangzanak az evangélium szavai: “Övéi nem fogadták be őt... Nem kaptak helyet a szálláson...” - úgy érzi, nekik kell szállásra befogadnia őket. A hagyomány szerint kilenc család alkot egy csoportot, és december 15-étől kezdve kilenc napon át minden este valamelyikük befogadja otthonába a Szent Család képét. A szállást kereső Szent Családot hittel és tisztelettel köszöntik otthonukban. A képet tiszta, feldíszített asztalra állítják, gyertyát gyújtanak előtte, imádkoznak, énekelnek. Kérik a Szent Családot, hogy védje meg őket a bűntől és minden bajtól, segítse őket minden megpróbáltatásban bízni az isteni Gondviselésben, tanítsa meg őket Isten akaratában megnyugodva szenvedni, nevelje a házastársak hűségét, szeretetét, öntsön életkedvet az otthonukba, védje meg az ifjúságot az erkölcstelenség romboló szellemétől, vigasztalja meg az özvegyeket, gyámolítsa az árvákat és gyűjtse a családok szétszóródott tagjait.
A szállást adó család tagjai igyekeznek a Szent Családhoz hasonló lelkületet kialakítani. Aznap vagy a következő vasárnapon gyónnak, áldoznak. Nyelvüket fékezik, egymással és a szomszédokkal békességben élnek, önmegtagadásokat gyakorolnak, egy szegénnyel vagy egy sokgyermekes családdal jót tesznek. Este átviszik a képet egy másik családhoz.
A már feledésbe ment hagyomány különös örömet jelenthet a magányos embereknek. Ez a látogatás sérült, kihűlt emberi kapcsolatokat is gyógyíthat, de mindenképpen felkészíti a lelkeket az Úr fogadására.
Az advent igazi szakrális ízét, meghitt hangulatát a hajnali vagy angyali mise, liturgikus szóval roráté adja meg, mely a középkori magyar liturgia maradványa. Advent hétköznapjaiban ma is sok helyen szokásban van.
A roráté-mise a Szűz Anya adventi miséje. Elnevezése a régi latin kezdőénekből ered: “Rorate coeli desuper” = Harmatozzatok egek felülről". Az Ószövetségben a Messiásért fohászkodott az üldözött, választott nép, ezért éneklik ezt ma is a hajnali miséken.
Úrjövet idején örömmel járnak az emberek hétköznap is a templomba, emlékezve Szűz Máriára, aki világra szülte a kis Jézust. Régen a messze tanyákról is eljöttek minden hajnalban lámpásokkal az emberek, hogy együtt várják a Messiást, eljövetelére méltóképpen készüljenek.
Téli népszokásaink közül a lucázás, a regölés és a betlehemezés a legismertebbek. Az elmúlt fél évszázadban kevés gondot fordítottak - karácsony kivételével - ezek megünneplésére. Több nemzedék nőtt fel úgy, hogy érezhették volna a betlehemi jászol melegét. Jézuska helyett a piros ruhába öltöztetett Télapó hozta el a várva várt karácsonyfát. A szeretetet és a családi összetartozást méregdrága ajándékokkal próbálják helyettesíteni. Nem ismerték a lucázással, és a regöléssel járó örömöket, az önfeledt játékot, a szívet-lelket melengető ősi üzenetet.
December 24., Ádám, Éva napja, szenteste. Karácsony a keresztény egyház egyik legnagyobb ünnepe. A IV. század óta ezen a napon ünneplik Jézus születését. Az ókori hitvilágban a téli napforduló, a Nap újjászüle- tésének az ünnepe volt. December 24-én, karácsony böjtjén olyan karácsonyi abroszt tettek fel, amelyet csak ezen a napon használtak. Az asztalra egész kenyér, kalács került, hogy ezekből egész esztendőben ne legyen hiány. A bő termést pedig azzal igyekeztek elősegíteni, hogy magvakkal, szemes terményekkel teli szakajtót helyeztek az asztal alá. Szokás volt az is, hogy a szobát szénával, szalmával hintették fel, és azon aludtak, annak emlékére, hogy a kis Jézus istállóban született. Sok család évről évre ma is azonos ételeket
A karácsonyi ételek maradékát nagy becsben tartották, s úgy hitték, hogy azzal embert, állatot gyógyítani lehet. A karácsonynak ma már elmaradhatatlan része a karácsonyfa és a karácsonyi ajándékozás. Szűkebb családunkban az egyik legkedvesebb szokás számunkra a szentestén elfogyasztott alma. Egy szép almát annyi felé vágunk, ahányan ezen az estén összejöttünk a családban. Mindenki elfogyasztja kis falatkáját. Ezzel azt érhetjük el, hogy a következő karácsonyig biztosan együtt maradunk. Mindenkinek ajánlom ezt a szép szokás meghonosítását.
December 26. karácsony másnapja. Ezen a napon regöltek a Dunántúlon. A legények csörgős bottal, köcsögdudával felszerelkezve keresték fel a házakat, ahol énekükkel bőséget kívántak, összeénekelték az eladósorban lévő lányokat a nekik megfelelő legényekkel. A regösénekkel sokat foglalkozott és foglalkozik a kutatás, mert a jól ismert refrénben “Haj regő rejtem, regő regő rejtem...” ősi sámánszertartás nyomait véli felfedezni.
December 28., aprószentek napja. A Heródes parancsára Betlehemben és környékén, Jézus keresése közben legyilkoltatott kisgyermekek napjának jellegzetes szokása a korbácsolás. Volt, ahol a legények a lányokat csapdosták meg korbáccsá font vesszővel, rigmus kíséretében, hogy egészségesek legyenek, másutt a gyermekeket küldték el a szomszédba, hogy a háziak vesszőzzék meg őket ugyancsak hasonló céllal.
December 31., szilveszter. Szilveszterkor ma is nagy ünnepléssel, evéssel-ivással búcsúztatjuk az óesztendőt. A varázserejű szilveszteri ételek sem ismeretlenek, mint amilyen a disznóhús, a malacpecsenye vagy a kocsonya. Úgy tartják, hogy a disznó előretúrja a szerencsét, míg a szárnyas kikaparná azt. A bab, lencse és a mák is a pénzbőséget hivatott elősegíteni. Szilveszterkor is tudakozódhatnak a lányok a jövőbelijük után ólomöntéssel, gombócfőzéssel. A hagyomány szerint pedig mindenkinek szerencsét hoz a patkó és a lóhere, de a kimondott szó varázsereje is. Az énekszóval, verssel köszöntő felnőttek vagy gyerekek ma már nem járnak házról házra a jókívánságaikkal, hanem üdvözlőlapon küldik el őket.
De ugye kedvesebb ennél egy vasszilágyi mondóka? Így hangzik:
“Bort, búzát, barackot,Kurta farkú malacot,Szekeremnek kereket,Köcsögömbe feneket,Poharamba vörösbort,Had ihassak bővenAz új esztendőben."
Boldog új évet kívánunk!
Topa Sándorné

Német hírek
1998. november 28-án tartották meg a megyénkben megalakult német önkormányzatok (Almáskamarás, Elek, Gyomaendrőd, Gyula, Kétegyháza, Mezőberény, Orosháza) képviselői első közös ülésüket. A legfontosabb feladat az új megyei német önkormányzat megalakítása, illetve az elnök megválasztása volt.
1996 május végén alakulhatott meg Békés megyében először német szövetség, de ebben még nem volt benne Gyomaendrőd, Kétegyháza és Orosháza! (Tényként kell elmondani azt is, hogy csak Gyomaendrődnek és Mezőberénynek nincs eleki származású tagja!)
A megyei német elnök Reisz Ádám (Gyula), akit az országos önkormányzat tagjának is javasoltak, helyettese pedig Formann István (Orosháza) lett. Az országos önkormányzat tagjává Wagner Mártont (Mezőberény) választották. Niedermayer Ernő (Elek) pedig tagja lett a megyei elnökségnek.
1999. január 9-én a pesti Vigadóban rendezik meg a németek gáláját. (Január 9-e a magyarországi németek egyik legnagyobb ünnepe, hisz ezen a napon alakultak meg hivatalosan az első német kisebbségi önkormányzatok.) Ezen az ülésen jelentette be Nádor Mária, az eleki Német Kisebbségi Önkormányzat helyettese az eleki svábbál időpontját. (1999. január 11.) Reisz Ádám javaslatát is mindenki támogatta, hogy Bánfalvi Flóriánné (Almáskamarás) kapjon oklevelet a megyei kisebbségi napon.
December elsején tartotta soros ülését a kisebbségi önkormányzat Nádor Mária elnökletével. Az elnökhelyettes először beszámolt a megyei ülésről, majd a hozzászólások és a kérdések következtek.
A december 12-ei eleki kisebbségek napjára Szilbereisz Józsefnének és Stumpfné Rézi néninek javasoltak oklevél átadását. Döntés született arról is, hogy ugyanekkor az idei német dalcsokrot Zimmermann Feri bácsi fogja kísérni. (Amit utólag el is vállalt.) Az idei svábbálon a Gódi zenekar lép fel. Az ülésen felbontották az óvoda köszönőlevelét a Márton-napi segítséggel kapcsolatban. Az önkormányzat nagy feladat előtt áll, hisz 1999-ben Eleken rendezik meg a megyei német anyanyelvi napot.
December 11-én Békéscsabán tartották meg a megyei kisebbségek napját, melynek ünnepi szónoka Doncsev Angelov Toso, a Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Hivatal elnöke volt. A szónok megköszönte azoknak a munkáját, akik mindent megtettek azért, hogy mindenki békességben éljen e hazában. Kiemelte, hogy Magyarországon a nemzetiségi politikában teljes az egyetértés. A kisebbségeknek nagy szerepük van Európában. A nemzetiségnek a sorsa hazánkban a kisebbségektől függ! Hangsúlyozta, hogy nagy örömmel járt Eleken! Fő feladat lehet a hagyományőrzés és a megújulás. Az önkormányzatok nagy felelősséget rónak a képviselőkre. Beszélt kedvezőtlen jelenségekről is. Néhány helyen olyanok lettek képviselők, akik nem élvezik a többség támogatását. Végül azt mondta, hogy a kormány mindig támogatni fogja a nemzetiségi kultúrát.
Utána Kecskeméti János tanácsnok adta át az okleveleket, majd a cigány, szerb, német, szlovák, román közösségek műsora következett. (Az elekiek műsorában Rubóczki Adrienn 7. osztályos tanuló és Niedermayer Attila I. osztályos szakközépiskolai tanuló lépett fel.)
Rapajkó Tibor

Kerek 50 szép év
Ismét megbizonyosodtam egy tényről; a legjobb forgatókönyvíró maga az élet. Amikor az ötvenedik házassági évfordulójukat ünneplő eleki Gyurkovics házaspárhoz igyekeztem, gondolatban több cikkváltozat is megfordult a fejemben. Amikor aztán beléptem a kapun, a koreográfia adta magát. Kálmán bácsi a borbélyműhelyben foglalatoskodott, Margit néni pedig a konyhában tett-vett. A konyhaajtón befordulva Margit néninek előadtam jövetelem célját.
- Nem is olyan nagy dolog ez - mondta, hangjában azonban meghatódottságot éreztem.
- De bizony az - válaszoltam.
- Igaz, csak egyszer van ilyen az ember életében - hangsúlyozta mosolyogva Margit néni. - De nem is ötven, hanem 52 évvel ezelőtt ismerkedtünk össze Kálmánnal - elevenedik fel a múlt Margit néni szavai nyomán. - Jól emlékszem, mintha csak tegnap történt volna, a hentesnél álltunk sorban. Kálmán előttem volt, egyszer-kétszer hátrafordult, beszélgettünk, ekkor említette meg, hogy ő borbély. Akkor jó, válaszoltam, legalább lesz aki megnyírja az édesapámat. Amikor aztán sor került a hajnyírásra, Kálmán megkérte édesapámat, hogy engedjen el vele a bálba. Elmentünk, táncoltunk, aminek eredménye két évig tartó udvarlás lett. Ötven évvel ezelőtt aztán összeházasodtunk. Csupa szépet tudok csak mondani erről az időszakról, komolyabb veszekedés soha nem volt közöttünk, és még csak szóba sem került az, hogy elválunk. Ebbe a házba kötözködtünk, amely akkor még rossz állapotban volt, az évek során aztán “kicsinosítottuk”. Két gyermekünk született, Éva ‘49-ben, Katalin pedig ‘50-ben. Éva a fővárosi Műszaki Egyetem matematika szakos tanára, tudományával bejárta egész Európát. Katalin a gyulai Vasműszaki bolt pénztárosa, két gyermeke, Ferenc és Katalin a mi két szép unokánk. A férjem a műhelyben dolgozott, én pedig idehaza varrtam. Kemény, de szép éveket hagytunk magunk mögött. Szép volt és nem bántam meg, hogy Kálmán felesége lettem.
Végszóra jött át a műhelyből Kálmán bácsi.
- Szinte a semmivel kezdtük - toldotta tovább témánk fonalát. - De bíztunk a két kezünkben és a szorgalmunkban. Igaz, a műhely már megvolt, tehát volt kereseti lehetőség. Aminek az évek folyamán meg is lett az eredménye. A házasság egy komoly “intézmény” és nem lehet csak úgy kilépni belőle, mert ennek a kárát a született gyermekek látják. Küzdelmes, de szép 50 évet éltünk le együtt és soha nem bántam meg...
Még sok-sok, boldog évet kívánunk családjukkal együtt.
B.N.

Hírek a művelődési házból
December 18-án du. 1 órától a Mozgáskorlátozottak Egyesületének műsoros évadzáró összejövetelére kerül sor a művelődési házban.
Meghívták Tóth Imrét is, országgyűlési képviselőnket, aki du. 3 órától fogadóórát tart a könyvtárban.
December 20-án du. 3 órától szintén a művelődési házban a Nagycsaládosok Egyesületének és a Vöröskereszt helyi szervezetének közös karácsonyi ünnepsége lesz, ahol a meghívottak ajándékokat vehetnek át.
Nádor Mária

Megizmosodva továbblépve
Ebben a nagy átváltozási folyamatban egy biztos, a bizonytalansággal kikövezett útkeresés. Mindenki - szervezetek, egyének -, a helyét igyekszik megtalálni. Mert az is biztos, hogy az eddig biztosnak hitt állami bázisháttér már nem létezik. A próbálkozások folyamatosak, szinte napi jellegűek. Egyikről-másikról a médiának köszönhetően tudomást szerezhetünk: Eleken például Eleki Gyermekekért Alapítvány működik.
- Igen, az alapítványt két évvel ezelőtt 35 pedagógus hozta létre, az alaptőkét is az ő adományaik jelentették - tájékoztatta lapunkat Ramasz István kuratóriumi tag. - A kezdeményezés célja pedig az eleki gyermekek támogatása. Ez jelenthet tanulmányit vagy üdülést, kirándulást is. Az első az anyagi “erőgyűjtés” volt, hogy aztán hatékonyabban teljesíthessük a kitűzött célokat. Ennek érdekében különböző rendezvényeket szerveztünk. Az egyik legutóbbin például, egy bibliai ismertetőn 170 érdeklődő vett részt, akik támogattak bennünket. Hangsúlyoznom kell, hogy minden alapítvány szervezte rendezvény ingyenes. De a városi önkormányzat is mellettünk van. A legközelebbi romániai szánkótúránkra a szállítóeszközt biztosítja. Ha már a programjainkra terelődött a szó: decemberben karácsonyi ünnepet szervezünk az általános iskolában. Minden tanulót alkalmi ajándékban részesítünk. Aztán egy bánkúti sítáborozás is szervezés alatt áll. A jövő év januárjában szánkókirándulást tervezünk a romániai Aranyosi-hegyekbe. Természetesen ide útlevél kell. Az Eleki Polgármesteri Hivatal soron kívül rendezi az útiokmányokat. Aztán majd, a már beindult reformkonyha ismertetésére adunk támogatást. Szintén a jövő évben “gulyás-partit” tartunk, amelyen a helyi gyermekek mellett németországiak és romániaiak is képviseltetik magukat - mondat egyebek mellett Ramasz István.
B.N.

Öregesen jól
A zene mindig is meghatározta életem sodrását. Hangszert ugyan nemigen fogtam a kezemben, de a dobolással megpróbálkoztam, és sikerült is egy-két nótát lepörgetnem. Mivel a könnyűzene alakulásánál voltam ifjú, ezért természetes, hogy a szívemhez e vonulat áll a legközelebb. Aztán hallgattam a nótákat, és múltak az évek. A muzsika meghatározta életem derűs és borús napjait egyaránt. Egyszóval: megbíztam benne. Mígnem az előző években a számítógépes zene, ha egyáltalán annak lehet nevezni, elvette a kedvemet a dallamvilágtól. Egy-egy ilyen “alkotás” hallatán mérgemben kikapcsoltam a rádiót. És már majdnem kimondtam a csalódás keserű tényét, amikor is, hála az “öregeknek”, ismét elragadtatással hallgatom a rádiót, köszönve ezt; Joe Cockernek, Tina Turnernek, Chernek, Eric Claptonnak, és az örök eszményképnek, Mick Jaggernek, akik újból és újból meggyőznek egy életigazságról, nincs fiatal vagy öreg, hanem van jó, illetve rossz.
B.N.

Az ismeretlen Antall József
Szerk. Rózsa Marianna. Bp. 1996. Mundus Kiadó, 256 o. 762 Ft
1993. december 12-én délután 5 óra után elhunyt Antall József, a több mint 40 évnyi kényszerszünet utáni, ismét szabaddá vált Magyarország első miniszterelnöke.
A néhai miniszterelnököt főképpen a parlamenti beszédei, írásai, illetve tettei alapján ítélheti meg bárki. A róla alkotott képet teheti árnyaltabbá a Mundus Magyar Egyetemi Kiadó 1996-ban megjelentetett emlékezéseket, interjúkat, dokumentumokat tartalmazó kötete. Kortársak, pályatársak idézik fel a gyermek, diák, egyetemi hallgató, tanár, történész és politikus Antall Józsefet. Mivel a “magánember” Antall Józsefet nemigen ismerjük, ismerhettük (tegyük hozzá, a médiumok is tehetnek róla!), ezért nagy érdeklődésre számíthat ilyen szempontból ez a kiadvány.
1998 decemberében, halálának ötödik évfordulóján - még csak 66 éves lenne - ezen írásunkkal szeretnénk fejet hajtani emléke előtt. (A gazdag anyag alapján most “csak” a tanárról kívánunk szólni.)
1955-57-ig a budapesti Eötvös József Gimnáziumban tanított történelmet és magyart, illetve osztályfőnök is volt. Nem “megtartotta az órát”, nem “tananyagot adott le”, hanem beszédeket mondott, előadásokat tartott. Olyan tiltott nevekről is szólt diákjainak, mint például NATO, Churchill, Pázmány Péter, Szabó Dezső! Mivel ő is részt vett az 1956-os forradalom- ban (az iskola forradalmi bizottságának elnökévé választották), elbocsátották az iskolából. Az érettségiző osztálya annak ellenére meghívta a bankettra, hogy még a fényképét sem engedték rátenni a tablóra. A tanítványai egy külön kis tablót készítettek, amire az ő fényképe is rákerült. Később derült ki az is, hogy egy ávós “tanerő” a következőt mondta neki: “Én fegyverrel harcoltam az ellenforradalmárok ellen.” Ő erre hidegen csak ennyit válaszolt: “Akkor lehet, hogy lőttünk egymásra.”
1957-59 között már a budai Toldy Gimnázium- ban volt középiskolai tanár (ma emléktábla is emlékeztet erre). Itt is volt saját osztálya. Osztályfőnöke volt például Jeszenszky Gézának (kormánya egykori külügymi- nisztere, mostani amerikai nagykövet). 1957. október 23-án az egyik diák elvágta az iskolarádió vezetékét, amiből nagy botrány lett (de az osztályát még azzal is megvádolták, hogy elégették az orosz tankönyveket). Ezek után nem csodálkozhatunk azon, hogy a diákoknak megtiltották a továbbtanulást, és azon sem, hogy Antall Józsefet 1959-től eltiltották a tanítástól. A tanári mentalitását a legjobban talán egy egykori diák szavaival mutathatjuk be: “De miközben segítségével az örök erkölcs normáit jól-rosszul magunkévá tettük, arra is felkészített bennünket, hogyan őrizhetjük meg a tartásunkat, a becsületet, a mindezt tagadó, sőt üldöző kommunista rendszerben. Az első tétel az volt, hogy az egyébként minden tulajdont önkényesen kisajátító, elnyomó politikai rendszerek sem vehetik el tőlünk a tudást, sőt előbb-utóbb szükségük is lesz a mi fölkészültségünkre.” (Reméljük, erre a módszerre soha többet nem lesz szükség Magyarországon, de másutt sem.)
Antall József egy olyan világot képviselt (kötött össze a jelennel), amelyet sokan már végképp eltöröltnek hittek, így indokolatlanul is támadták személyét, illetve politikáját.
Érdeklődéssel várjuk az Antall József Baráti Társaság további, igényes könyveinek megjelenését.
Rapajkó Tibor

Kisebbségek Napja Eleken
A város önkormányzata ünnepségre hívta az Eleken élő nemzetiségi kisebbségi lakosságot 1998. december 12-én, szombaton délután 4 órára a művelődési ház nagytermébe. A megjelenteket Kecskeméti János polgármester köszöntötte, s méltatta a Kisebbségek Napja jelentőségét, melyet országosan immár ötödik éve, minden esztendő december 18-án tartanak meg hazánkban. Városunk német kisebbségi önkormányzata és egyesülete Szilbereisz Józsefnét terjesztette föl elismerésre, jutalmazásra a települési önkormányzat felé. Az oklevelet és tárgyi jutalmat Kecskeméti János polgármester úr adta át. A Cigány Kisebbségi Önkormányzat és Egyesület Drágos József elnököt javasolta elismerésre a cigány kisebbség érdekében végzett munkájáért. A Román Kisebbségi Önkormányzat és Egyesület Szabó Pétert terjesztette fel jutalmazásra a románság érdekében kifejtett tevékenységéért. A német kisebbség saját hatáskörben jutalmazta meg Stumpf Mihálynét. Az elismerő oklevelet és ajándékot Nádor Mária, az Eleki Német Kisebbségi Önkormányzat elnökhelyettese adta át. A románság nevében Gál György Kecskeméti Jánosnénak és Árgyelán Jánosnak nyújtott át emléklapot az elmúlt 4 évben a nemzetiségükért a kisebbségi önkormányzatban és az egyesületben végzett tevékenységükért. Dr. Szelezsán János valamennyi jelenlévő kisebbség nevében köszönte meg az ünnepséget, a rájuk figyelést a település önkormányzatának, a szervezőknek.
Ezután kezdetét vette a folklórcsoportok, a vers- és mesemondók bemutatójának sora. Kovács Tamás a Toldi Előhangját, Dihel Jolán egy szép román verset, Rubóczki Adrienn pedig egy kedves német mesét adott elő a közönségnek magyarul, románul illetve németül. A cigány kisebbség ezen túl cigánytáncokat mutatott be, melyet nagy tapssal honorált a közönség. A román fiatalok fergeteges tánca még nagyobb sikert aratott, de ami igazán mindenkit meglepett, az az Eleki Németek Egyesületének Művészeti Csoportjától régen halott tiszta csengésű, nagyon szép német dalcsokor. Ezt követően egy nagyon szerény, ugyanakkor nagyon szívélyes vendéglátás követett. Egymásnak kellemes karácsonyt, békés, boldog új esztendőt kívánva fejeződött be az ünnepség.
Topa Sándorné

Kevés az új tagok száma
Az évszázadok és a technikai vívmányok előrehaladtával sem csökken az emberiség létét veszélyeztető problémák száma, sőt. A gondokat eltüntetni nem lehet, de az “élüket” valamelyest lehet csorbítani, ezeket a humanitárius szervezetek hivatottak megtenni. Ilyenkor az év vége felé az összegzések korát éljük, mi is ezért kerestük fel Tóth Lászlónét a Vöröskereszt eleki alapszervezetének titkárát.
- Véleményem szerint az év elején kitűzött célokat teljesíteni tudjuk. Egészséges munka- kapcsolatot alakítottunk ki a városi önkormányzattal, illetve az Eleki Nagycsaládosok Egyesületével. Az esztendőben három önkéntes véradási akciót tartottunk, a részvétellel és az új véradókkal elégedettek lehetünk. Alkalmanként egy-egy akció keretében tartós élelmiszert, ruházati cikket juttatunk a rászorulóknak. Most legutoljára pedig eredményes ruhagyűjtést szerveztünk az árvízkárosultaknak. Az eredmények mellett meg kell említenem azt is, hogy a vöröskereszt tagok száma változatlan 100 forintos évi tagdíj ellenére csak minimális ütemben nőtt. Az év végéig önkormányzati támogatással még szeretnénk megszervezni azt az alkalmi ünnepséget, amelyen azok a véradóink vennének részt, akik 10 vagy 20 alkalommal segítettek ilyen formán az emberbarátaiknak - mondta egyebek mellett Tóth Lászlóné.
B.N.

Boldog lesz az Új évünk?
Mert úgy szerette Isten e világot, hogy az ő egyszülött Fiát adta, * hogy valaki hiszen ő benne, el ne vesszen, hanem örök élete legyen. ( János 3.16. )
A karácsony és az Új esztendő alkalmával sokféle jó kívánságot kapunk és mondunk: például “Békés, boldog új évet” “Áldott karácsonyt” stb.
Ez az alkalom már hagyományosan a szeretet ünnepe. Így többen Jézusra is gondolnak, aki sokat tanított az igazi szeretetről, ami sajnos kifogyó félben van, egyre inkább lelki szegénységbe jutott világunkban. Pedig érdemes elgondolkodnunk tanácsain és pár csendes percet elmélkedni Jézus szeretetéről az örökkévaló evangéliumról.
A szeretetnek csodálatos hatalma van, mert Istentől ered. Ha megtanulnánk a szelíd feleletet, amely “...elfordítja a harag felgerjedését...”, a szeretetet, amely “...hosszútűrő, kegyes...”...sok vétket elfedez “, milyen gyógyító erejű lenne életünk! Mennyire átalakulna életünk! Földünk a mennyhez lenne hasonlóvá és annak előíze lehetne. A saját otthonunknak kellene a legtisztább szeretet központjává lenni. A békét, összhangot, szeretetet, boldogságot kitartóan kell ápolnunk minden nap családunk, ismerőseink, barátaink körében. A szeretet palántáját, ha nem tápláljuk kellőképpen, elhal. Úgy tudjuk ezt megvalósítani, ha jó elveket gyakorolunk és kiírtjuk szívünkből a mai társadalmi élet legfőbb ellenségeit, az irigységet, féltékenységet, gonosz beszédet, előítéletet, önzést, türelmetlenséget. Ha meg engedjük, hogy ezek a rossz tulajdonságok uralják szívünket - életünket, már nincs helye Isten szeretetre intő beszédének. A tiszta szeretetnek különleges hatalma van a jó cselekedésére, így nem tehet mást csak jót! Megakadályozza a háborúságot, nyomorúságot és a legigazabb boldogságot hozza. 
Mert mint a bibliai nagy apostol mondja, “...Ha embereknek vagy angyaloknak nyelvén szólok is, szeretet pedig nincsen énbennem, olyanná lettem mint a zengő érc vagy pengő cimbalom...” ( I. Kor. 13.1) Ahhoz, hogy a XX. század embere ilyen szeretetlenné vált, a gyökereknél kell keresnünk a problémát. Sok családban nagyon hiányzik az egymás iránti szeretet kifejezése. Nem érzelgősségre, érzékiségre van szükség, hanem a gyengéd, tiszta, őszinte szeretet kifejezésére. Ha egymás iránt a szeretetet ápoljuk, akkor az apró udvariasságban, szép beszédben, gondoskodó figyelmességben nyilvánul meg. Azok a gyermekek akik már kicsiny korban tapasztalják szüleik szeretetét, könnyen megtartják Isten parancsát “...Tiszteld atyádat és anyádat...” (II.Móz.20.12 ) Később mire kamaszok lesznek már vérükké válik az elv: A szeretet mindenek felett! Tehát nemcsak családunkat tehetjük boldoggá, hanem a környezetünket is. 
Így válik igazzá a jó kívánság: Istentől megáldott boldog új esztendőt kívánok.
Kissné Benkő Tünde

Kilencedikként fordulva
Most pedig a fociról kellene írni, arról a sportágról, amely (gondoljunk csak egy nemzetközileg elismert játékos adás-vételére, egy európai klub éves költségvetésére), komoly üzletággá nőtte ki magát. Arról a sportágról, amely nemzeti ügyet képvisel, emberek tömegeit mozgatja meg, parlamenti témává rukkol elő, érzelmeket korbácsol fel és még hosszan-hosszan sorolhatnánk a jelzőket, de száz szónak is egy a vége: kimondatlanul is a sportágak királya, pedig csak arról van szó, hogy egyidőben a pályán lévő 22 játékos kerget egy labdát.
Azért írtuk le az előzőeket, hogy rámutassunk egy tényre: a labdarúgással számolni kell, mert minden település szórakoztatására rányomja bélyegét. És most egy száraz tény: a megyei labdarúgás első osztályában szereplő Elek SC csapata a kilencedik helyen zárta az őszi idényt, ehhez hat győzelem és két eldöntetlenül végződő mérkőzés produktumára volt szükség. A száraz eredmény mögött viszont emberek húzódnak meg, legyen az klubvezető, edző, játékosvagy szurkoló, akiknek megvan a véleményük a csapat játékáról, körülményéről, helyzetéről.
Most pedig átadjuk a helyet írásunk “szereplőinek”, akiket egy kérdéssel kerestünk fel: miként értékelik a csapat őszi szereplését, eredményét?
Kecskeméti János, egyesületi elnök: - A nyár eleje óta töltöm be a klub elnöki szerepkörét. Mondhatom, roppant nehéz körülmények között lévő és működő egyesület élére kerültem. A pénzhiány miatt több, addig meghatározó vidéki játékos fordított nekünk hátat, sőt még edzőnk sem volt. Ezért az alapozásra, a teljesen új csapat bajnokságra történő “ráhangolására” mindössze három hét állt rendelkezésre. Ezek a negatívumok természetesen rányomták bélyegüket a bajnokság első fordulóira: elég gyenge teljesítményt nyújtottunk. Az anyagi helyzetünk a későbbiek során sem javult, de a hetedik fordulót követően edzőváltásra került sor, Csorba Jánost Gál Attila váltotta fel. Ez a váltás érezhetően jót tett a csapatnak, mert az elkövetkező mérkőzéseken “bejött” az a plusz, ami az előzőekben hiányzott. Az együttes lassan stílust ötlött és megszilárdította a középhelyezését. Ez az idény végezetével a kilencedik helyet eredményezte, és ha tudjuk, hogy a bajnokság előtt a klubvezetés célkitűzése az első tíz hely egyike volt, akkor a csapat a terven megfelelően teljesített. A játékosok közül senkit sem szeretnék külön kiemelni. Véleményem szerint mindenki a tudásának megfelelően teljesített, ezért, valamint a lelkesedésükért külön köszönetet mondok valamennyiüknek. Külön szeretnék szólni arról az örvendetes tényről, hogy a megyében a serdülőbajnokság mellett beindult a gyermekcsoport-bajnokság is. Ez a jövőre nézve bíztató, hiszen az utánpótlással elérhető, hogy az eleki csapatban elekiek szerepeljenek.
Gál Attila, edző: - A hetedik forduló után egy önbizalmát vesztett csapatot vettem át, amely játéktudása lapján illetlenül tanyázott a mezőny alsó felében. Az előzményekhez az is hozzátartozik, hogy az edzőségre való felkérést csak némi rábeszélés után fogadtam el, hiszen a munkahelyi elfoglaltságom miatt csak kevés szabadidővel rendelkezem. Aztán a döntésnél tényként jelentkezett, hogy a jelenlegi csapat is közel 10 éves “felépítmény” eredménye, és semmiképpen sem szabad az értékeket kitenni az enyészetnek. A játékosok többségét barátomnak tekinthetem, persze az edző-játékos vonalon ez nem minden esetben áldásos. Aztán az első edzések előtt igyekeztem a valós helyzetet érzékeltetni. Úgy érzem, hogy a játékosok magukénak tudták az elmondottakat. A mérkőzésre való ráhangolódást, taktikai elképzeléseket, egészséges önbizalmat kamatoztatni tudtuk, ami bajnoki pontokat eredményezett. Ez a “találkozás” a későbbiekben abban is megnyilvánult, hogy a csapat “megizmosodott”, jó társasággá alakult. Az elért eredménnyel elégedett vagyok, ez záloga lehet a jó tavaszi folytatásnak. A leendő edző - a munkahelyi elfoglaltságom miatt januárig vezetem a csapat munkáját -, kellő folytatással kamatoztathatja a most befektetett munkát. Ez a kilencedik hely nyugodtságot, de nem elbizakodottságot kell, hogy adjon a csapatnak. A játékoskeretből külön senkit sem szeretnék kiemelni, a többség teljesítményével elégedett vagyok.
Bálint György, csapatka- pitány: - Igen gyengén kezdtük el a bajnoki pontvadászatot és ki tudja meddig tartott volna a hullámvölgy. Az edzőváltás aztán kizökkentett bennünket a holtpontról. Csonka Jánost jó edzőnek tartom, de nem volt könnyű helyzetben. Fiatal csapatot kellett volna összekovácsolnia, és valószínűleg egy-két játékos igazi helyét sem találta meg. Attila természetesen jobban ismerte az idősebb játékosokat, a fiatalok pedig bíztak benne és mertek játszani. Ennek eredményként aztán mérkőzésről mérkőzésre feljavult a játékunk. Így utólag azt mondhatom, hogy lehetett volna jobb teljesítményt is elérni, de a kilencedik hely sem a csalódást jelenti. A hullámzó teljesítmény mellet feltétlenül meg kell említeni azt a tényt is, hogy számos esetben a játékvezetők sem szimpatizáltak velünk. Ami a saját teljesítményemet illet úgy vélem, hogy játékommal nem okoztam csalódást a szurkolóinknak. A csapattársaim is becsülettel küzdöttek, az úgynevezett idősebb és fiatalabb játékosok egyaránt. Számomra külön kellemes meglepetést okozott Abrudán Attila és Gálea Gábor jó játéka, de mellettük a fiatalok közül megemlíthetem Tereszán Norbert és Lakatos Zoltán nevét is. Csapattársaim nevében szeretnék köszönetet mondani a klubvezetésnek és a szurkolóinknak.
Hídvári Mihály, szurkoló: - A nyáron sok meghatározó játékos elhagyta az egyesületet, ezért aggódva néztünk a bajnoki megmérettetés elé. Aggodalmunk aztán az első fordulókban beigazolódott. A fiatalok nem tudták azonnal felvenni a bajnoki “ütemet”, ez a pontok elhullajtását eredményezte. Ezért az őszi teljesítménnyel csak részben lehetünk elégedettek. A tavaszi idény azonban szebb és eredményesebb folytatást ígér. Ha a csapaton belül nem lesz törés, sérüléshullám, büntetett játékos, akkor akár a felsőházban is befejezheti a bajnokságot az eleki együttes. Személy szerint Ottlakán Olivér, Bálint György, Séllei Gyula és Tereszán Norbert játékával vagyok maradéktalanul elégedett az őszi pontvadászat során.
Lup János, szurkoló: -A nyáron történt csapaton belüli fiatalítási folyamatot én a leg- természetesebbnek tartom, és azt is, hogy eleki gyerekek alkossák az eleki csapatot. Ezt hangsúlyozottan fontosnak vélem, ezért értékesebb számomra a mostani kilencedik hely a vidékiekkel teletűzdelt csapattal elért esetleges harmadik helynél. A klub “eleki” pénzekből működik, ezért természetes, hogy ezt a városi fiatalokra fordítsák. Az igazi szurkoló pedig azt a teljesítményt fogadja el, amit a csapat éppen produkál, hiszen a szurkolás nem a lejáratásból, hangos hibamegállapításokból áll. A vasárnapi meccset egy baráti társaság alapbázisának tekintem, hiszen a focistákon keresztül a városnak is szurkolunk. Csorba János edzőt ismeretlenül is tisztelem, hiszen ne feledjük: az ő vezetésével sokkal szebb napokat is megélt az eleki labdarúgás, ezért a kezdeti fiaskókat értetlenül fogadom. Gál Attila egy sikeres nemzedéket képvisel, ha marad a posztján, úgy vélem, hosszú évekre megoldott a csapatvezetés. Ha már az Eleki Krónika hasábjain véleményemnek adhatok hangot, mindenképpen meg kell említenem azt is, hogy klubvezetés méltóképpen búcsúztassa el az aktív pályafutást befejező játékosokat, mondjuk egy búcsúmeccsel, egy szál virággal, egy tapssal. Az őszi idényben különösen tetszett Pataki Lajos teljesítménye, aki sokat fejlődött, mellette Séllei Gyula, Bálint György, Kohut Zoltán, Uhrin Pál nevét említhetem.
És végül arra kérném a szurkolótársaimat, hogy a mérkőzésre buzdítani, biztatni menjenek, ne pedig szapulni, szidni a játékosokat, hiszen a “fiainkról” van szó, akik éppúgy szeretik a focit, ahogy mi.
A labda tehát egy időre megpihen, a focipálya elcsendesedik, a szurkolók emlékeikben idézik fel az őszi forduló mozzanatait, és azok is, akik talán egy-egy gyengébb produkció alkalmával hangos szemrehányással illették a csapatot, várják a tavaszi kikeletet, megújhodást, a folytatást, mert az az igazi, mikor süt a nap, pattog a labda. Hogy miért? Csak azért, mert a foci az foci.
B.N.