Eleki Krónika – 1998. október

Megemlékezés az 1956-os forradalomról és szabadságharcról (I. rész)
Színvonalas megemlékezésen vehettek részt azok az eleki polgárok, akik 1998. október 23-án ellátogattak a Harruckern térre. A polgármester ünnepi beszédéről a jelenlévők megismerhették 1956 történelmi jelentőségét, de elhangzottak azoknak az elekieknek a neve is, akik jelentős szerepet játszottak a helyi “eseményekben”. Nagyon megható, de ugyanakkor tiszteletet parancsoló volt arról is beszélni, hogy kik, miket is vállaltak korábbi nézeteik miatt: Reibel Mihály, Mester (Mahler) György, Szigetvári István. Köszönet a szervezőknek, Nádor Mária és Topa Sándorné és a szereplőknek!
Fontosnak tartottuk újságunkban is bemutatni egy olyan (szerencsére még ma is köztünk élő) ember életét, akinek forradalmi tevékenységét lakóhelyén nagyon kevesen ismerik. (Az interjút Topa Sándorné készítette.)
Rapajkó Tibor

Budapesti ünnepségre szóló meghívást kapott a mai napra (1998. október 23.) Szigetvári István. Az 1956-os forradalom idején még nem volt eleki lakos, ő a budapesti eseményeknek volt részese, és az azt követő megtorlásoknak szerencsétlen elszenvedője.
Az akkori időkről így vall:
- 10 évnek kellett eltelnie ahhoz, hogy a magyar nép a totaliáris rendszert, a megszálló idegen hatalmi gépezetet, a szép jelszavakat, az értelmiség tönkretételét, a koncepciós pereket megunva változtasson a sorsán. Minden időben a változásokra a fiatalok a legfogékonyabbak. 1956. október 23-án a forradalom a fiatalok békés felvonulásával kezdődött. Az egyetemisták nem forradalmat akartak és a nép sem, amikor a felvonulókhoz csatlakozott, de követelték, hogy szűnjön meg a diktatúra, a személyi kultusz. Legyünk magyarok, legyen független és szabad ez a kis ország.
A tüntetőket lecsőcseléztek, a rádióhoz vonulókba, a tömegbe lőttek, Hogy a békésnek indult felvonulásból nem lett világméretű katasztrófa, csupán a véletlenen múlott. Nyugat valójában csak szavakban volt velünk - ott volt nekik a szuezi válság -, így hát sorsunkra hagytak bennünket. Tény, hogy a szovjetek szabad kezet kaptak az ügy lezárására. Az “ügy” lezárásának végeredménye: a fél Budapest szétlövése, az ország még szigorúbb megszállása, a félelem, a rettegés még fokozottabb elmélyítése. Az ország bármikor egy tál lencséért kiszolgáltató, magyarságról megfeledkező, a kicsinyes hatalomra vágyó renegát vezetői réteg került uralomra. “A nép nevében” ötszáz embert kivégeztek, köztük az ország miniszterelnökét, minisztereket is. Körülbelül 30 ezer embert bebörtönöztek, terror söpört végig az országon. Büntetlenül verhettek agyon, kínozhattak halálra, lőhettek hatalomra fegyvertelen, békés tüntetőket. Pedig csak diktatúra mentes,  szabad Magyarországot szerettünk volna. Egy újság nemrégiben “szerencsés ember”-nek nevezett, mert csak 15 év börtönt kaptam. Való igaz: szerencsés vagyok, hiszen életben maradtam, pedig fegyver is volt a közben. Soha nem fegyvere Angyal Istvánnak, aki a ‘40-es években az eleki polgári iskolába járt. Családját annakidején Auschwitzba hurcolták. Amikor nővérével szökést kíséreltek meg elfogták őket, s neki végig kellett néznie testvére halálra kínzását. Nem volt fegyvere szirmai Ottónak sem, a Magyar Rádió párttitkárának, akivel szintén együtt ültem a vádlottak padján. Nem akárkik voltak ők hiteles emberek voltak számomra, akikre csak felnézni lehetett. Kivégezték őket.
Én először Budapesten, a IX. kerületben a legveszélyesebb helyen harcoltam. Először puskám volt, majd golyószórót kaptam. Ez csak egy napig volt nálam, de mert a sűrű helyváltoztatásoknál túl nehéz volt, odaadtam egy katonának. Amikor megalakult a Nemzetőrség, akkor kaptam egy újfajta géppisztolyt, mely november 10-ig volt a birtokomban. November 4-ig kimondottan rendfenntartó feladatokat láttunk el három fős csoportokban: 1 rendőr, 1 katona, 1 nemzetőr. Nemsokára megalakult az ideiglenes rendőrség is, melynek tagja lettem. Lassan kezdett helyreállni a rend, a gyárak újra termelni kezdtek volna, de az oroszok közbeszóltak. November 4-én hajnal 4 órakor a Budapestet körülzáró orosz csapatok ágyúi és aknavetői megszólaltak. A tárgyalni akaró delegációt, honvédelmi miniszterünket és a delegáció tagjait az oroszok letartóztatták, majd kivégezték. Ilyen becstelenségre nem sok példa van a történelemben! Diák lévén, kollégiumban laktam. Társaimnak elmondta, hogy az oroszok ismét megtámadtak bennünket. 18-20 fő jött velem, akiket felfegyvereztek, és tüzelőállást foglaltunk el az Ipar és Mester utca sarkán lévő iskolában. 
5-én, miután szétlőtték a környéket, megindultak a páncélosok és a deszant egységek. Délután 3 órás tűzharc után a túlerő okozta reménytelen helyzetben feladtuk az iskolát. Egy társunk meghalt, a többiek visszamentek a kollégiumba, én a Tűzoltó utcai parancsnokságra. November 10-ig tartottuk még magunkat, majd a fegyvereinket a csatornába dobtuk, feladtuk a harcot. Pedig kezdetben azt hittük, hogy megváltjuk a világot! Visszamentem a kollégiumba, majd az oroszok többszöri keresése után lementem Tiszadobra.

Miként értékelik a helyhatósági választások eredményeita pártok eleki alapszervezetei?
Lebonyolódtak. Mármint a helyhatósági választások, 1998. október 18-án egész napos - 6.00 órától 19.00 óráig - időtartammal. Az az eleki polgár, aki élni kívánt alkotmány adta jogával, az a szavazóurnák elé járult és leadta a voksát a város polgármesterére, az önkormányzati képviselőkre, a kisebbségi önkormányzatok képviselőire. Aztán a szavazatok összeszámlálása, eredmények kihirdetése után érzelmek játszódtak le az emberekben, ki örült, ki pedig bosszankodott a statisztika tényének. A választások okozta pillanatnyi izgalom után a pártok eleki alapszervezeteinek elnökeit kerestük fel kérdésünkkel: miként értékelik a helyhatósági választások eredményeit?
Kecskeméti János, FIDESZ- MPP: - Először is a jelöltjeink, az őket támogató pártok és jómagam nevében köszönetet szeretnék mondani azoknak a polgároknak, akik támogattak bennünket a választások előtt és alatt. Véleményem szerint az öt párt “Összefogással Elekért” meghirdetett programja táptalajra talált a lakosság döntő többségében is. Bár tény, hogy Eleken és ehhez hasonló nagyságú lélekszámú helységekben az emberek nem a pártszimpátia, mint inkább a jelöltek személyisége alapján voksolnak. Természetesen figyelemre méltó momentum, hogy a FIDESZ-MPP, az MDF és a KDNP jelöltjére leadott szavazatok száma meggyőzően magasabb, mint az MSZP hasonló jellegű támogatottsága. Ami a képviselő-testület szerkezeti összetételét illeti elmondható, hogy kiegyensúlyozott, a pártok, illetve független képviselők jelenlétét figyelembe véve, a megválasztott képviselők tudnak dolgozni és érdemi vitákat folytatni, megvan a lehetőség arra, hogy átfontolt, jó gazdálkodást folytasson az önkormányzat, és ezáltal valóra válhassanak azok a lakosság részéről is elvárt, igényelt célok, amelyek a kampány során is felmerültek, természetesen a rendelkezésre álló anyagiak függvényében.
Pluhár László, MSZP: - Mindent összevetve elégedett vagyok a helyhatósági választás eredményével, hat jelöltünk jutott be a testületbe. És tényként értékelendő: az MSZP Eleken a legnagyobb politikai szervezet, erő, hiszen az “ellenfelét” öt párt összefogása adta, ebben a helyzetben mérettetett meg. Megragadva az alkalmat szeretnék köszönetet mondani azoknak, akik a pártunk jelöltjeire szavaztak, hiszen ezzel nyomatékot adtak annak, hogy városunkban a baloldali gondolat érvényben van és meghatározó lesz a továbbiakban is.
Ficzere Imre, MDF: - Örülök az elért eredményeknek, meg annak a kormányprogramnak is, ami bennünket nyugdíjasokat érint, hogy az illetményeket egyformán módosítják. A jövőre nézve vigasztaló, hogy a képviselő-testület tagja lett az általános iskola igazgatónője, illetve helyettese, mert ezáltal remélhetőleg az intézmény is nagyobb támogatást kap, hatékonyabb lesz az oktatás, mert kész tény, hogy az EU-ba csak tanult, művelt emberek juthatnak be. Az oktatás mellett pedig az egészségügyi támogatottság is reményteljesebbnek látszik.
Steigerwald György, FKGP: - Az elért eredményekkel nagyjából elégedettek vagyunk, azért nagyjából, mert az önkormányzatba még mindig kerültek be olyan emberek, akik nem oda valók. De a tényeket tudomásul vesszük, hiszen a nép akarata döntött. Örülünk Kecskeméti János polgármesterré választásának. Reméljük, hogy a megválasztott képviselők minden tőlük telhetőt megtesznek a városért, erre esélyt látunk. Viszont sért bennünket az, hogy az FKGP megyei illetékesei nem fordítanak kellő figyelmet a szorosabb kapcsolattartásra, de ez már egy másik kérdéscsoport...
Ramasz István, SZDSZ: - Lehangoló a választópolgárok szavazási részvételi aránya, a májusi érdektelenséget nem sikerült felpezsdíteni. Elgondolkodtató, hogy az embereket a helyi jellegű dolgok sem érdeklik. És ebben a helyzetben eltöpreng az ember azon is, hogy egyáltalán induljon-e a megmérettetésen. Az emberek közönbösek, talán ezzel is magyarázható, hogy a település politikai palettája szegényebb lesz, az SZDSZ kivonulóban... Az előbb elmondottak függvényeként: nem tartom csalódásnak az elért eredményeket, tudomásul veszem a választók akaratát.
Pápai Zoltán, Munkáspárt: - Pártunk nem vett részt a helyhatósági választásokon, igaz volt néhány támogatott jelöltünk, de nem értek el jelentősebb eredményt. Megítélésem szerint az emberek félreismernek bennünket, tudomásul kell venni, ez a Munkáspárt már nem az ami régen volt. De nincs más választás, tudomásul vesszük az emberek akaratát. A polgármester személyét illetően is más elképzelésünk volt. Ami a képviselő-testület összetételét illeti, nagyjából elégedett vagyok.
B.N.

Az 1998-as helyhatósági választások eredményei Eleken
Polgármester
1.	Kecskeméti János, P1	 1013; 54,29%
2.	Málik József, P2	804; 43,09%
3.	Takács Tibor, F.J.	49; 2,62%

Települési önkormányzat
1.	 Gál Attila, F.J.	 744; 40,68%
2.	Gura Tamás, P2	 639; 34,94%
3.	 dr. Márki-Fejes László, P2	 615; 33,62%
4.	dr. Kurucz Béla, F.J.	 580; 31,71%
5.	Klemm István, P1	 578; 31,60%
6.	Völgyesi István, P2	 562; 30,73%
7.	Turóczy András, P1	 548; 29,96%
8.	Pelle László, P2	 509; 27,83%
9.	Bakos Ferenc, P1	 507; 27,72%
10.	Godó Antalné, F.J.	 497; 27,17%
11.	Lénárt Istvánné, F.J.	 474; 25,92%
12.	Nánási Mihály, P2	 466; 25,48%
13.	Kovács Valéria, P2	 443; 24,22%
14.	Ramasz István, P1	 435; 23,78%
15.	Lup János, F.J.	429; 23,46%
16.	Pluhár László, P2	423; 23,13%
17.	Drágos József (C), F.J.	391; 21,38%
17.	Singer Éva, P1	 391; 21,38%
19.	dr. Heimné Máté Mária, P2	378; 20,67%
20.	Ádámné Eleméry Edit, P1	 374; 20,45%
21.	Niedermayer Ernő (N), F.J.	 342; 18,70%
22.	Szabó Bálint, P2	 299; 16,35%
23.	Békési Sándor, P2	 292; 15,97%
24.	Nedreu Dávidné, F.J.	 275; 15,04%
25.	 Mészáros János, P2	 274; 14,98%
26.	Móga Lászlóné, F.J.	 255; 13,94%
27.	 Hambarás Ferenc, P2	 251; 13,72%
28.	dr. Szelezsán János (R), F.J.	 245; 13,40%
29.	 Rocskár Jánosné (R), F.J.	 242; 13,23%
30.	Schneider László, P2	 241; 13,18%
31.	 Kohut István, P1	 215; 11,76%
32.	Csuvarszki Béla, P1	 204; 11,15%
33.	 Kovács János, F.J.	 199; 10,88%
34.	Kovács Ferenc, F.J.	 196; 10,72%
35.	 Forgács Tibor, F.J.	 190; 10,39%
36.	Kiss Lászlóné, P2	 175; 9,57%
37.	Szabó József, P2	 156; 8,53%
38.	Kulik Sándor, P2	 154; 8,42%
39.	Kovács Gergely (C), F.J.	 147; 8,04%
40.	Soós István, P2	 139; 7,60%
41.	Sipos Sándor, F.J.	134; 7,33%
42.	Sárközi Józsefné, F.J.	 129; 7,05%
43.	 Takács Tibor, F.J.	 122; 6,67%
44.	Uhrin Pálné, F.J.	106; 5,80%
45.	Baranyi Györgyné, F.J.	101; 5,52%
46.	Lakatos Zoltán (C), F.J.	81; 4,43%
47.	 Szkaliczki Jánosné, F.J.	 74; 4,05%
48.	Szabó Illés (C), F.J.	71; 3,88%
49.	id. László János, F.J.	 70; 3,83%

Cigány Kisebbségi Önkormányzat
1.	Drágos József, F.J.	181; 57,83% 
2.	Cinanó János, F.J.	 126; 40,26% 
3.	Kovács Gergely, F.J.	 111; 35,46% 
4.	Szabó János, F.J.	105; 33,55% 
5.	Szakál István, F.J.	 95; 30,35% 
6.	 ifj. Kovács György, F.J.	86; 27,48%
7.	Lakatos Zoltán, F.J.	 76; 24,28%
8.	 Szabó Illés, F.J. 	 63; 20,13%
9.	Kovács Antal, F.J.	 55; 17,57%
10.	 Balogh Dániel, F.J.	 48; 15,34%
11.	Laurencsik József, F.J.	 39; 12,46%
12.	 Rostás Péter, F.J.	 24; 7,67%

Német Kisebbségi Önkormányzat
1.	 Nádor Mária, F.J.	329; 61,61%
2.	Niedermayer Ernő*, F.J.	 278; 52,06%
3.	 Wittmann György, F.J.	267; 50,00%
4.	 Strifler József , F.J.	 207; 38,76%
5.	Rapajkó Tibor, F.J.	195; 36,52%
6.	Reisz György, F.J.	 174; 32,58%
7.	ifj. Strifler Józsefné, F.J.	 145; 27,15%
8.	Váradi-Wittmann Boldizsár,F.J.	112; 20,97%

Román Kisebbségi Önkormányzat
1.	Sarkadi Ferenc, F.J.	 179; 47,48%
2.	dr. Szelezsán János, F.J.	 165; 43,77%
3.	Rocskár Jánosné, F.J.	 133; 35,28%
4.	Hotya Péter, F.J.	 119; 31,56%
5.	Gál György, F.J.	 102; 27,06%
6.	Szabó Péter, F.J.	76; 20,16%
6.	Gálné Mészáros Mária, F.J.	 76; 20,16%
8.	Árgyelán János, F.J.	 61; 16,18%
9.	Gulyás István, F.J.	 51; 13,53%
9.	Botás Tivadar, F.J.	 51; 13,53%
11.	Szabó János, F.J.	 39; 10,34%
12.	Szelezsán Péter, F.J.	35; 9,28%
13.	Nedró János, F.J.	 25; 6,63%

A százalékérték azt mutatja, hogy az adott jelöltet a szavazók hány százaléka támogatta.
Jelölésmagyarázat: P1=FIDESZ-MPP,MDF,FKGP,SZDSZ,KDNP P2=MSZPF.J.=Független Jelölt* Visszalépett
Helyi Választási Iroda

Választási csaták
Végetértek a csendben induló önkormányzati választások. Mindenki csendben készülődött és nem nagyon kampányoltak a jelöltek. Négy évig mindig szidjuk a képviselőket, ehhez képest majdnem ötvenen jelentkeztek a tizenhárom helyre. Nagyon sokan - a választók 55%-a - nem mentek el szavazni, így megint szidhatják őket, hiszen nem ők választották a képviselőket. A szép kezdés után belelendültek a jelöltek. Miért legyünk mi jobbak Eleken, mint mások az országban. Miért ne járassuk le a másikat, hátha így mi nyerünk, még ha nem is igaz és csak a szegénységi bizonyítványunkat állítjuk ki vele. Az utolsó héten elszabadultak az indulatok, és csak adok-kapok volt. Most meg nem győzünk kibékülni azzal, akivel összevesztünk és bizonygassuk, hogy nem is úgy gondoltuk a dolgot. Miért kell nekünk a rosszat is követni, miért nem lehet tisztességesen versenyezni?
Hétfőn hajnalban született meg az eredmény, melyben vannak meglepetések. Van aki bekerült és nem vártuk és van aki meglepetésre kiesett. Van aki tervezte, hogy fog képviselősködni és nem került be és van aki bekerült és most nem tudja mit is fog csinálni.

Walthier Eliz: Ősz
Dióburok pattan szét halkan nyögveegy érett alma hull a fáradt földre,a szőlő mézén méhecskék ozsonnáznakszáraz levél sóhajt búcsút a Fának,az Idő, ez az öreg csőszát a kerten, tarlókon, nagyréten,ezüst szálakon mintázza az őszt.
1942

“Az én szívem játszik“
Örömmel tájékoztatjuk tisztelt olvasóinkat, hogy 1998. november 21-én, szombaton este 7.00 órától Eleken a Városi “Reibel Mihály” Művelődési Házban vendégszerepel a Magyar Állami Népi Együttes 50 fős néptánc- és zenekara.
Az előadásra az együttes dél-magyarországi turnéja keretében kerülhetett sor. Városunkban mintegy 20 évvel ezelőtt szerepelt az együttes óriási sikerrel. Hazánk legnevesebb együttesét külföldön, a világ szinte valamennyi országában ismerik, ahol terjesztik és igyekeznek megszerettetni a magyar néptánc- és népzenei kultúrát. Külön öröm, hogy Eleken is láthatjuk, fogadhatjuk őket. Programjuknak “Az én szívem játszik” elnevezést adták.
Belépőjegyek november 10-étől kaphatók a könyvtárban és a közönségszervezőknél 300,- Ft-os áron.
A nagy érdeklődésre számot tartó előadásra javasoljuk, hogy mielőbb biztosítsa helyét!
Szeretettel várnak mindenkit a rendezők.
Topa Sándorné

Hírek, röviden
“Kossuth Lajos azt üzente...”
Az Eleki Általános Iskola Diáktanácsa tavasszal döntött arról, hogy bekapcsolódik a “Kossuth Lajos azt üzente...” elnevezésű országos mozgalomba - informálta az Eleki Krónikát Zsidó Ferenc az iskola igazgatóhelyettese. A megmozdulás ez év március 13-ától október 6-áig tartott, és a lényege abban rejlett, hogy a 150 évvel ezelőtti történelmi események tudatosodjanak a tanulókban. Az eleki résztvevők két programban vettek részt, először szeptember 26-án a pákozdi győzelem tiszteletére főzéssel egybekötött ügyességi játékban, amelyben a szülők is képviseltették magukat. E megmérettetésen az 5. a. és a 7. b. osztály bizonyult a legjobbnak. Az október 6-ai megemlékező ünnepségen Tóth Gáborné felkészítésével a nyolcadikos tanulók adtak műsort.
Bérmálás
Az eleki római katolikus egyházközségben október 10-én alkalmi ünnepség keretében, Gyulai Endre Szeged-Csanádi megyéspüspök nyolc, 13. évét betöltött hittanos tanulónak szolgáltatta ki a bérmálás szentségét. Ezt megelőzően 1994-ben volt bérmálás Eleken.
Tűzoltóegylet alakult.
A városban megalakult az Eleki Önkéntes Tűzoltó és Mentő Egylet, amelynek elnöke Kecskeméti János. A szervezet gyűlésén a tagság elfogadta az alapszabályzatot, a képviselő-testület pedig hasznosítás céljából a volt tűzoltó szertárt a tűzoltóknak biztosította. Az épület körüli gaztalanítás már elkezdődött.
Megújult víztorony
Az Eleki Víz- és Csatornamű Üzemeltető Kft hatáskörébe tartozó víztorony belső festését, valamint az egyéb munkálatokat a közelmúltban fejezték be. Mindez az egészséges ivóvíz biztosítása érdekében történt.
Tévés támogatás
Az Eleki Kábel Televízió stúdiója a kisebbségi műsorok szerkesztésének támogatására pályázatot nyújtott be a Magyarországi Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Közalapítványhoz. A kérelem pozitív elbírálásban részesült, ez 120.000,- Ft-ot jelent. Egyébként a kábeltévé tavaly is sikeres volt, a stúdió-berendezés korszerűsítéséhez - videomagnó - 200.000,- Ft-ot nyert.
Egész napos ügyintézés
Az OTP Eleki Fiókjának Marx utcai épületének falára, október elején, helyezték ki az NCR-típusú bankjegykiadó automatát. A lakosság Visa, Sirus és Eurocard bankkártyával, éjjel-nappal pénzfelvételt, illetve OTP lakossági folyószámlára pénzbefizetést eszközölhet. Az automatára igen nagy igény mutatkozott, lévén hogy Elek-Lökösháza viszonylatában a közalkalmazottak, köztisztviselők többsége folyószámlán kapja a fizetését. Az automata már “fogadja” a feleket.
Idősek napja
Az Eleki Nyugdíjas Egyesület szervezésében október 3-án a Holsten Étteremben idősek napi ünnepséget tartottak. A rendezvény keretében szavalatok, énekkari számok hangzottak el.
B. N.

Ping-pong doki
Ezen a néven emlegetik - a tisztességes nevére már nem is emlékeznek - azt a budapestit, aki esténként hajnalokig tartó ping-pong meccseket rendez a környéken kószáló-lézengő fiatalokkal.
Először csak egy asztal volt, de mindig többen lettek, így kinőve az orvosi rendelőt az önkormányzattól kapva egy új helységet, több asztalt állítottak be. Az idén először nemzetközi bajnokságot rendeztek és Németországból jöttek olyan fiatalok akik - nem versenyszerűen - csak nem tudtak hova menni esténként ott ragadtak az asztalitenisznél. Németországban elég nagy gond a csellengő fiatalok idejének hasznos lekötése. A helyzet a volt NDK fiataljai körében a legrosszabb. Az italhoz, kábítószerhez való menekvés mellett nagyon sokan az újjá alakulgató náci és fasiszta pártoknál keresnek menedéket. Ezért szorgalmazzák Németországban sok helyen a nyitottabb sportlétesítményeket, hogy az energiájukat a fiatalok ésszerűen is leköthetik. A mozgalom - ha egyáltalán annak lehet nevezni - Amerikából indult és ezt követi a budapesti ping-pong doki.
Vajon mi a helyzet Eleken, ha nem tartozik a fiatal semmilyen egyesülethez és fizetni sem akar a sportcsarnokban? Nagyon sok fiatal focizott nyáron a focipályán, de a tél beálltával hova menjen? Régen volt - a nyolcvanas években - ping-pong asztal az Ifjúsági Ház néven emlegetett helyen, melyet ma a Mezőgazdasági és Ipari Középiskola használ és volt egy asztal a templom melletti lebontott iskolában. A kulcsok fiataloknál voltak, éjjel bármikor be lehetett menni játszani.
Miért csak az egyesületeknek lehet pénzt adni? A Román Iskola vagy Magyar Általános Iskola tornatermében elférne egy-két asztal. A világításon és minimális fűtésen kívül nem sokba kerülne a dolog, mely összeget tömegsport támogatásként a költségvetésbe be lehetne tervezni.
Nem kell bajnokokat nevelnünk, de hátha lenne Eleken is egy ping-pong doki még az sem baj ha nincsen doktorátusa.
Méry Rudolf

Horgászhíradó 
Az Eleki Munkás Horgász Egyesület október 12-én horgászversenyt tartott. Ennek kapcsán kerestük fel dr. Szelezsán János egyesületi elnököt.
- Egyesületünk az idén második alkalommal szervezett versenyt, holott a közgyűlés világosan kimondja, hogy évente egyszer nyílik díjazott megmérettetésre lehetősége. E mostani módosításra azért kerülhetett sor, mert a nyári versenyen az ifjabb horgászaink nem képviseltették magukat. Tudni kell azt is, hogy egyesületünk tagjai a területi engedély kiváltásakor neveznek a versenyre, amelyen jogosultak indulni, de természetesen nem kötelező a részvétel. A verseny időtartamára napi jegyet nem lehet váltani. Mint említettem a nyári versenyen kimaradt díjakat most ez utóbbin osztottuk ki. A 68 jogosult egyesületi tagunk közül 54-en vettek botot a kezükbe, végül is az első 6 helyezett versenyzőnk névsora a következőképpen alakult: Szekeres László 1 db orsóval, Nikula Péter 1 db horgászdobozzal, Nagy János 1 db úszótartóval, Varga György 2 db haltartóval, Kovács János haltartó hálóval, Kászián Csaba pedig 2 tekercs horgászzsinórral lett gazdagabb.
A versenyt megelőző napokban 550 kg halat telepítettünk a horgásztavainkba - mondta egyebek mellett dr. Szelezsán János.
B.N.

A telefonfülke árnyékában
A telefon jó üzlet, ezt már az öreg Bell is tudta. Ha az ember közelében ott van egy készülék, használni szeretné, a számlázó pereg, a pénz csörög a telefontársaságok őszinte örömére ....
Van azonban olyan eset is, amikor a fémesen csengő érméknek nincs ideje eljutni az üzemeltető kasszájáig. Ügyes kezű polgártársaink rájöttek, a teljesen felesleges megvárni, míg a társaság emberi kiürítik a perselyt, az ahol tudunk, ott segítünk mozgalom lelkes híveiként megtehetjük mi magunk is. Kezdetben vala a nemes egyszerűséggel és erőteljes balláb-lendítéssel lerúgott készülék, melyből így aztán úgy köpődtek ki a fémpénzek, mintha valaki a tíz éve felgyülemlett jackpotot találta volna el egy vegasi kaszinóban. A legjobbak ezen a téren a műszaki érdeklődésű diákjaink.
Hiába fejlesztettek a telefongyárak, a telefonbetyárok így is lepést tartanak a technika vívmányainak újításával. Ma már csak a legdurvább, iskolázatlan, primitív duhaj rúg egyet a fülke készülékébe, akiben egy kis rafinéria van, már más képpen csapolja meg ezt a kimeríthetetlen forrást. A Matáv persze védekezik, mint az egyszeri ember neje a nem kívánt terhesség ellen: hiába a védekezés, ha az ura az erősebb.... Legjobb védekezés a megelőzés, jelen esetben az, aha az illetéktelen érmecsapolókat időben kivonják a forgalomból. A jövőben is szükségünk lehet még ezekre a készülékekre.
Tóbiásné Elekes Éva

Élmények az Operában anno...
Akkoriban két eleki ember érkezett kövér disznókkal Pestre. Szerencséjük volt, hamar eladták a disznót úgy látszik jó üzletet csináltak, mert egy este ők is elmentek az Operát megnézni feleségeikkel együtt. Pár ezer forint volt mindegyik zsebében, nem számított az a 20-25 forint, páholyt vettek az első emeleten. Az emeletre feljutottak, de ott a jegyszedők útjukat állották. Hiába mutatták a jegyet, nem akarták a páholyfolyosóra engedni, hanem mindenképpen a kakasülőre akarták tuszkolni őket.
Végre is kis veszekedés után mégis megnézték a jegyüket, és beengedték a páholyba, de az akkori sváb viselet szerint úgy néztek ki, mint valami középkori apácák. Mindenki rájuk gukkerezett, amit persze igen restelltek. Harminc évvel később, én egyszer kérdeztem: na, és mit láttatok?
Da is gekommen a Herr, und hat gebrüllt. Dann is er zurück. Dann is herausgekommen a Frau, die hat a gebrüllt. Da waren sie auf einmel sehr viele, und alle han sie gebrüllt. Ka Wort han wir verstanden. So gings den ganzen Abend.
A válasz magyarul ma (1998) talán így hangoznék:
- Akkor jött egy férfi, és ordítozott, majd visszament. Utána megjelent egy nő, aki szintén ordibált. Később sokan lettek (a színpadon), és egyszerre mindenki kiabált. Nem értettünk egy szót sem. Így telt el az egész este.
Walthier Ferenc (1883-1941) gyűjtését közreadja:
Rapajkó Tibor

A millennium utáni első nagy ünnepély Eleken
Az elekieknek csaknem 30 évet kellett várniuk az ezredévi ünnepségek után, hogy részt vegyenek egy hasonló rendezvényen. Amíg 1896-ban a magyar honfoglalást ünnepelték, addig 1924-ben a németek, a magyarok és a románok lakóhelyük újratelepítésének 200. évfordulójáról emlékezhettek meg. (Ahogy a korabeli meghívón szerepelt, Elek község 200 éves fennállásáról.)
Dr. Csepregi Imre esperesplébános még 1922-ben felvetette az ünneplés gondolatát, de ő volt az, aki a szomszédos Gyulán is beszédet mondott. Az 1991-ben Makón megjelent önéletrajzában ezt írja: “Gyula város német lakosságának hasonló települési ünnepe előbb volt néhány héttel, melyen német beszédet én mondtam, felkérésre.”
Hogyan is ünnepelte Elek 1924. június 21-én (szombat) és június 22-én (vasárnap)? Az első nap programja 7 órakor kezdődött, amikor is az ünneplők a templomból a temetőbe vonultak. Itt hallhatták pl. a templomi és a férfikart, Geisztl Antal alkalmi költeményét és Ament Ferenc volt nemzetgyűlési képviselő beszédét is. Dr. Glattfelder Gyula, Csanád egyházmegyei püspök (1911-1943) is ekkor szentelte fel az I. világháborús emlékművet. 10 órakor került sor a község díszközgyűlésére, amit hálaadó istentisztelet követett.
Délután az eleki iparosság és a gazdák kiállítását tekinthették meg az érdeklődők. A szombati nap egy alkalmi, Elek történetét bemutató színi előadással, illetve hangversennyel ért véget.
Vasárnap fél nyolckor kezdődött a szentmise és a bérmálás. Délután három órakor az iskolások és az óvodások alkalmi előadása következett.
A több mint 70 évvel ezelőtti események nem csak érdekesek, hanem igen tanulságosak is lehetnek a maiak számára: a hagyománytisztelet, öntudat, polgárosodás, igényesség és nem utolsósorban a vallásosság ma is követendő példaként állhatnak.
Elek 1724, 1924 nélkül aligha rendezhetne világtalálkozókat, illetve múltja nélkül nem válhatott volna várossá 1996-ban.
Rapajkó Tibor

Irodalmi-sarok
Rovatszerkesztő: Bernát Nádor
Felfokozott élettempójú világunkban - legalábbis mi annak valljuk- a kis dolgok, mint például a művészet háttérbe szorul, pedig enélkül még szürkébb a szürke hétköznap. A kivétel, mint az élet területén mindenhol, itt is kivételt képez, mert vitathatatlan, hogy embertársunk egyike-másika verset költ vagy prózát ír. Amennyiben az olvasók közül valaki bátorságot érez magában arra, hogy alkotását elhozza az Eleki Krónika szerkesztőségébe, és azt színesítve megossza gondolatait az érdeklődőkkel, az Irodalmi-sarok rovatunkban táptalajra talál. Elsőként Tóbiás Éva, a gyulai Erkel Ferenc Gimnázium elsőéves tanulója mutatkozik be, kérem fogadják szeretettel:
Anya
Csak egy valaki van, aki megért. Csak egy valakinek foghatom a kezét.Csak egy valaki tárja ki nekem szívét.Csak egy valaki élteti bennem a reményt.Csak egy valaki érzi szomorúságomat.Csak egy valaki űzi el bánatomat. Csak egy valaki van mellettem, ha bajban vagyok.Csak egy valaki lesz mellettem, ha meghalok.
Emberi fejlődés
Régen megszülettek, most meghalnak.Régen építettek, most rombolnak.Régen zöldben éltek, most szürkében.Régen fehérben ünnepeltek, most feketében.Régen fájt a sértés, most már csak nevetnek.Régen élt az emlék, most már csak felednek.Régen szólt az ének, most már csak szorosan zár a száj.Régen tudott sírni az ember, most a sírás torzul mosollyá.Régen madárdalra ébredtek, most furcsa zajokra.Régen folyó rohant, most patak folyik lassulva.Régen boldogok voltak, most szomorúak.Régen gyermeket szültek, most gyilkolnak.

Riport Petruzsán Györggyel
- Bemutatom Petruzsán Gyuri bácsit, nyugdíjas tanárt, és Elek közismert és megbecsült polgárát. Választásunk a riportkészítésben azért esett rá, mert munkája mellett festeni is szokott.
Kérem beszéljen életéről, hol született, hogyan alakult pályája!
- Méhkeréken születtem egyszerű parasztcsaládból, elemi iskoláimat Méhkeréken jártam, tehát szülőfalumban. 1946 után a gyulai Román Általános Iskolában végeztem. Ugyancsak a gyulai Román Gimnáziumban érettségiztem. Ezután elkerültem Pestre, ahol jelentkeztem a Pedagógiai Főiskolára, és elvégeztem a román nyelv és irodalom mellett a rajz szakot is. 1954-ben fejeztem be a főiskolát, azután 1954. szeptember 1-jén kezdtem meg tanári pályámat a kétegyházi Román Iskolában. 1963-ban népgazdasági érdekből átkerültem az eleki Román Tanítási Nyelvű Iskolába igazgatónak.
- Hogyan kezdett a festészettel foglalkozni, hol volt eddig kiállítása?
- Amint elmondtam, rajz szakra jelentkeztem, a rajz szakot nagyon szerettem, és én többet akartam. Nyaranként jártam a népművészeti telepekre, s ott továbbra is folytattam a festészetet, és így továbbképeztem magam. Így jártam meg sok-sok művésztelepet. Nagyon hasznosnak találtam, annál is inkább, mert nem csak rajzot tanító pedagógusok voltak, hanem festőművészek is. Tőlük sokat tanultam, és sok tapasztalatot gyűjtöttem, és ezeket fel is használtam a kiállításaimon. Ezután határőr lettem a határőrségnél, ott is volt kiállításom 1973. szeptember 29-én, és ezután minden évben ugyanakkor. Budapesten is volt kiállításom, ezen a kiállításon második helyezést értem el, de egészségügyi gondok miatt nyugdíjba mentem, meg a korom sem olyan friss és fiatal már. Később jelentősebb kiállításaim is voltak:
Elek 1988., 
Méhkerék 1989.,
Kétegyháza 1989.
- Mutassa be kérem röviden családját, és beszéljen további terveiről!
- 1959-ben ismerkedtem meg leendő feleségemmel, aki most nyugdíjas tanár. 1963-ban átkerültünk Elekre, őrsparancsnokként dolgoztam 1965. körül. Fiunk 1980-ban házasodott meg. A nagyobb terveim közé tartozik az ez évben megrendezésre kerülő őszi kiállításom.
- Mikor kezdte a festészetet, és milye technikákat kedvel, miket szeret igazán festeni?
- Az én részemről a festészet csak egy hobby, és nagy kikapcsolódást jelent. Én a vízfestést kedvelem, tussal, grafittal és színes krétákkal is szeretek dolgozni. Nagyon szeretem a virágcsendéletet.
- Köszönöm a beszélgetést, és további munkájához jó egészséget kívánok!
Riporter: Heim Ádám
Munkatársak:Petruzsán Martin, Kiss László

“Tanár leszel, fiam...”
Mint az elmúlt években, az idén is megrendezésre kerül az “Életrevaló plussz” országos vetélkedő az általános iskolák 5-6. osztályai számára.
Mi is beneveztünk erre a vetélkedőre, ahol első feladatként azt kaptuk, hogy készítsünk riportot településünk egyik híres emberével.
Mi Busa László nyugalmazott középiskolai tanárt választottuk az alábbi okok miatt: Laci bácsi évekig tanított iskolánkban, sokéves munkájának elismeréseként az idén “Elekért” kitüntetésben is részesült. Szüleinktől hallottuk, hogy egy könyve is megjelent nemrég, ami az eleki gimnáziumról szól.
Elindultunk tehát, hogy közelebbről is megismerkedhessünk vele. Pályája röviden így foglalható össze: - 1953-ban egyetemi végzettséget szerzett biológia szakon, és Dobozon kezdett tanítani. 1958-ban került Elekre, ahol először az általános iskolában, majd később az újonnan alakuló gimnáziumban tanított. 1980-ban az eleki gimnázium megszűnése után Gyulán az Erkel Ferenc Gimnáziumban folytatta pályáját, 1992-ig. Azóta nyugalmazott tanár.
- Hogyan lett Laci bácsi tanár?
- Édesapám mondta: “Tanár leszel, fiam...”, valószínűleg nagyon ismert, hogy ezt a hivatást választotta nekem, mert ha újra kezdeném, újra csak ez lennék, pedig családunkban senki sem volt pedagógus.
- Iskolásként mi volt a kedvenc tantárgya?
- A biológia és a kémia. Mindig szívesen olvastam a növényekről és az állatokról szóló könyveket. Szerettem tanulni, jó tanítóim voltak.
- Milyen a jó tanár?
- Tanári pályám során mindig az alábbiakat követtem: alázat, hűség, becsületesség, igényesség. Ezek a legfontosabbak egy tanár számára.
- Milyen emlékei vannak az eleki gimnáziumról?
- Természetesen szépek. Akkor még fiatalabb voltam. Nagyon sok munka volt a gimnázium alapításakor, nem egyszerű egy új iskolát létrehozni. Sok jó kollégára és nem utolsó sorban jó tanulómra is szívesen emlékszem. Összesen 12 osztálynak voltam osztályfőnöke (403 tanuló), akik gondjait nap mint nap intéztem.
- Mit tart a tanár úr életében a legnagyobb sikernek és a legnagyobb kudarcnak?
- Sikernek azt, hogy részt vettem Eleken a gimnázium alapításában. Kudarcom is ezzel függ össze. Sajnos átéltem a gimnázium bukását is.
- Hallottuk, hogy nemrég megjelent erről egy könyve is.
- Igen, de ez már nem az első írásom. A már megjelentek: Békés megye kastélyparkjai, Biológiai fogalomgyűjtemény II., III., IV. oszt. tankönyvekhez (Debrecenben ebből okítják a középiskolai tanárokat is az egyetemen), Kristálymetsző fafaragás, És most: Az eleki gimnázium története
- Mi adta az ötletet utóbbi könyvének megírásához?
- Azt tapasztalom, hogy nagyon gyorsan felejtünk. Még nem is volt olyan nagyon régen, amikor fennállt ez az iskola, mégis már sok dolgot elfelejtettünk róla. Hogy mindez fennmaradjon, hozzáláttam megírni a történetét, amiben sokat segítettek a volt diákok és tanártársaim.
- Hallottuk, hogy a nyáron “Elekért” kitüntetést is tetszett kapni.
- Igen, ami nagy örömmel töltött el. Összesen 22 országos oklevelet és kitüntetést kaptam már a pedagógia, az ismeretterjesztés terén nyújtott, illetve az ifjúságért folytatott tevékenységemért. Ezek közül két kitüntetésre vagyok a legbüszkébb: Életmű-díj az Erkel Ferenc Gimnáziumtól, valamint az “Elekért” kitüntetés.
- Mivel tölti Laci bácsi a szabadidejét?
Nyugdíjas óraadóként tanítok Gyulán az Erkel Ferenc- és a Karácsonyi János Gimnáziumokban, az eleki középiskolában és az eleki esti gimnáziumban. Szeretek kertészkedni. Nagy kertem van. Szeretem látni, hogyan fejlődnek az általam nevelt fák, virágok.
- Ezeket mi is láthattuk a kertben, de azt is megfigyeltük, hogy sok fafaragás található a házban és a ház körül. Ezeket is Laci bácsi készíti?
- Igen. Maradék szabadidőmben faragni is szoktam, amit itt láthattok: polcok, székek, domborművek, kazetták, szobrok mind az én kezem munkái, sőt a kaput is én készítettem.
- Ez székelykapu?
- Igen, rajta van a jellegzetes hold - csillag - nap motívum.
- Mióta tetszik faragni, és kitől tetszett ezt tanulta?
- 1959 óta faragok. Szarvason voltam egyszer egy továbbkép- zésen, ahol Marsalkó Jenő tanár úr mutatta meg nekem a faragás tudományát. Úgy megszerettem, hogy azóta is csinálom.
- Miért szereti úgy a fafaragást?
- Az ember kezébe vesz egy darab fát és belelátja, mit lehet belőle csinálni. Nyugalomra és pontosságra nevel.
- Milyen anyagból szokott faragni?
- Hársfából és égerfából.
- Melyik a kedvenc faragványa?
- Nem tudok dönteni, mindegyik egyformán kedves.
- Szokott-e arcképet faragni?
- Nem, csak egyetlen egyet faragtam, az apámét. Egy fénykép alapján készítettem el titokban, nem mondtam senkinek, hogy ki az. Mikor kész lett kitettem. boldog voltam, mert amikor anyám meglátta, így szólt: “Fiam, ez apád.”
- Hallottuk, hogy fényképezni is tetszik.
- Igen, minden fontos alkalmat meg kell örökíteni. Sok régi emléket fel lehet így eleveníteni, és az utókor számára megőrizni.
- Kitől kapta az első fényképezőgépét, és megvan-e még?
- Az első gépet apámtól kaptam, az az övé volt eredetileg. Azóta már a 4. gépem van, mivel mindig fejlődik a technika. Az első gépemet egyszer egy farsangon tombolának ajánlottam fel. További sorsát nem ismerem.
- Szereti Laci bácsi az állatokat is?
- Igen, kedvencem a kutya.
- Végezetül szeretnénk, ha meg tetszene fogalmazni, milyen az életrevaló ember?
- Egy szóval nehéz rá válaszolni. Úgy gondolom, hogy az aki jól informált, tapasztalt, tudja magát menedzselni, tud alkalmazkodni a helyzetekhez, gyors helyzetfelismerő, a problémákkal csak annyit foglalkozik, amennyit azok érdemelnek.
Ezekkel a szavakkal zárult interjúnk Elek egyik híres emberével, Busa László tanár úrral. Úgy gondoljuk, utolsó mondatai számunkra is megszívlelendők.
5. d. osztály, Méhecskék csapata

Néptáncosaink sikere Bagon
A Muharay Elemér Népművészeti Szövetség, a bagi Muharay Népművészeti Egyesület, a bagi Dózsa György Művelődési Ház idén október 3-án rendezte meg a Hagyományőrző Együttesek Országos Találkozóját Bagon. Az egésznapos rendezvényen 16 együttes vett részt, köztük az eleki Román Hagyományőrző Néptáncegyüttes is.
Reggel 8 órától a boldogi rezesbanda játszott a művelődési ház előtti téren, majd a résztvevő együttesek menettánccal vonultak végig a falu főutcáján. A művelődési házban Jamrik László, Bag polgármestere nyitotta meg a fesztivált. Ezután kezdetét vette az együttesek bemutatójának sora. Hazánk legkülönbözőbb tájegységeinek legszebb és legjellemzőbb táncait tapsolhatta meg a közönség.
Bemutatókon, fesztiválokon, találkozókon általában nem szokás visszatapsolni a bemutatott programokat, így igazán jóleső érzés és büszkeségre adott okot, hogy az elekieket nem akarták leengedni a színpadról, ismétlést kérve. A programuk töredékének megismétlése után is még sokáig zúgott a taps, a tetszésnyilvánítás. A sikerbe jócskán besegített a “Turla György” Ifjúsági Néptáncegyüttesünk is.
A Muharay Szövetség jóvoltából nagyon finom ebéddel pótolhatták a táncosok az elvesztett energiájukat, sokáig szánkban érezzük a különlegesen ízesített, feledhetetlen gombaleves ízét.
A szakmai értékelésre az esti órákban került sor, ahol neves zsűri szólt valamennyi együttes produkciójáról. Megszívlelendő tanácsokkal láttál el valamennyiünket, amelyeket a jövőben érdemes lesz hasznunkra fordítani.
Ezúton mondunk köszönetet támogatóinknak: az Országos Román Kisebbségi Önkormányzatnak, Elek Város Önkormányzata Kulturális Bizottságának, Kecskeméti János polgármester úrnak, a Muharay Elemér Népművészeti Szövetségnek és a bagi Művelődési Háznak.
Topa Sándorné

Húsz év után
Húsz év után újra találkozott az osztály. Ülünk egymással szemben és csak nézzük egymást. Elmeséljük mi történt velünk ennyi év után, de mindenki tudja, mi már nem azok az emberek vagyunk. Van akinek valóra váltak az álmai, de legtöbben már nem is álmodoznak. Megpróbálunk úgy viselkedni, ahogy egy ilyen találkozón illik, de már nagyon kevés az, amire ennyi év után is emlékezünk. Ezeket az emlékeket pedig megszépítik az évek.
Ilyenkor, nyár vége felé, úgy húsz-huszonöt évvel ezelőtt már elkezdtük a nagy, keserű visszaszámlálást, s gondolatban naponta letöröltünk egyet a táblára vésett VAKÁCIÓ! betűsorából.
Pedig szerettünk iskolába járni, vagyis szerettük ott eltölteni az időt. Néha még tanulni is szerettünk, bár nem mondható, hogy túlzottan megerőltettük magunkat. Azért a végén mindig belehúztunk, a léc mindig fennmaradt, nem érhette szó a ház elejét. Szegény mamik elég sűrűn repetát kaptak szülői értekezleten: mert áldott jó osztályfőnökünk nem akarta a többi szülő előtt megalázni a csemetéje legújabb, osztályfőnökit érdemlő kalandjaival, a notórius és szemtelen lógásokkal, kisebb, nagyobb csínyekkel.
Azért az élet szép volt, és mi mindenek akartunk lenni: zenész, költő, ügyvéd, tenorista, miniszterelnök vagy érettségi tétel, csak egy valami nem; felnőtt. Mégis csak jöttek a kemény évek. Tanulás, barátok, csalódások, örömök, nagyon gyorsan pergő évek, amik egyre gyengébben bukkannak elő. Egykori iskolánkat szépen átalakították, már a mi gyermekeink koptatják ezeket a padokat, mi járkálunk szülői értekezletre és hallgatjuk csínyjeiket.
Srácok, nektek üzenem; peregjen le rólatok minden vicc és mocskolódás, álljatok ki a mellett, amit elhatároztatok. Bízom benne, hogy néhány év múlva újra találkozunk. Szükségünk van néha ezekre az emlékekre is, még ha ezt nem is fogjuk mindig bevallani magunknak.
Tóbiásné Elekes Éva

Jól szerepeltek
A megyei és országos lapok igen rövid tudósításban közölték a számunkra oly kedves hírt - az Országos Fekvenyomó Bajnokságon, melyet Győrben rendeztek - három eleki fiatalember súlycsoportjában aranyérmet szerzett.
Barna János, Kun István és Kotroczó Ferenc. Kik is ezek a fiatalok, mit mondanak magukról, a sportról a kitartásról.
Barna János 3 éve kezdte a testépítést. A Tevan Andor Nyomdaipari Szakközépiskolában végzett, mint kiadványszerkesztő. Sajnos munkahelyet nem tudott találni, így most a Munkaügyi Hivatal által szervezett iskolába jár, szoftverüzemeltető lesz. Reméli, hogy ilyen végzettséggel könnyebben kap munkahelyet.
A sportról, a versenyzésről az a véleménye, hogy csak nagy akaraterővel, koncentrálással lehet ilyen jó eredményt elérni. Minden fiatalnak tudja ajánlani, valamilyen kiegészítő sporttal együtt. A doppingszerek ártalmasak, ezért mindenkit arra int, hogy messze kerülje el. Sajnos, mint elmondta Elek városa szegény szponzorokban, így kevés támogatást kapnak - pedig még lesz az idén verseny, amin hasonló jó eredménnyel szeretne részt venni.
Kotroczó Ferenc 1995-től jár  rendszeresen a testépítőkhöz. Ő az Eleki Mezőgazdasági és Ipari Középiskola 2. évfolyamos szakács tanulója. A heti elfoglaltságát jelzi, hogy míg kezdetben heti 4 alkalommal hódolt a szenvedélyének, jelenleg 5 estéjét fordítja edzésre.
1997-től nyert versenyeket, 60 kg-os súlycsoportban első, majd 2. helyezést, a májusi Nemzetközi Junior Bajnokságon 3. helyezést ért el. Csendes, szerény, a sportot szerető, tisztelő ember. Eredményeivel nem dicsekszik, vágya hogy még ennél is jobb eredményt érjen el.
Kun István 1996 novemberétől tagja a Szabadidő Sport Klubnak. Tanulmányait Békéscsabán a Trefort Ágoston szakközépiskolában folytatja esztergályos tanulóként.
Mostmár két éve szabadidejének túlnyomó részét az erőemelésnek szenteli. A kitartás és lelkesedés eredményeként 1997. évben Nemzetközi Junior Bajnokságon súlycsoportjában első helyezést ért el és ettől kezdve még nagyobb lendülettel folytatta az edzéseket. Célja elérésében családja, a klub teremmestere (id. Dán Ferenc) és barátai is támogatják. Ennek a baráti segítségnek és kitartó edzésmunkának köszönhető, hogy sportágában egyre jobban fejlődik, ennek ékes bizonyítéka a most elért nagyszerű eredmény. A folyamatos fejlődéséhez szükség van a rendszeres edzésekre, melyhez fontos lenne a megfelelő feltételek megteremtése (újabb gépek beszerzése) és a körülmények javítása.
Lantos Mihályné

Az örökkévalóság ösvényén
Emlékkép: már felnőtt fejjel, barátom (halálos) betegágyánál döbbentem rá ismét végérvényesen egy megmásíthatatlan tényszerűségre, a Földön minden, az emberi élet is véges. Az említett példa előtt is szembesültem már halálesetekkel, de ez számomra megrázóbb volt, amikor rövid, mindössze két hónapig tartó, kilátástalan küzdelemből az öreg kaszás “győztesként” került ki, és amikor az újságban megpillantottam Frici bekeretezett gyászjelentését, egy világ omlott össze bennem. Három napig jóformán sehol sem találtam a helyemet, felzaklatott idegállapotom is csak lassan csillapodott le.
Miért játszódott le bennem a minőségi változás? Minden bizonnyal azért, mert Fricihez jobban ragaszkodtam, mint másokhoz. Az ő személyében összpontosult a vitális élet, európai műveltsége mellett végtelenül szerette a sportot, az irodalmat, a zenét, magát az életet. Akkor és ott éreztem, hogy valami megszakadt, egy új történelem új szakaszába lépünk. Napokig, hetekig az asztalitenisz edzőterem felé sem néztem, nem törődtem a “gyermekeimmel”, a sportággal, amely elhunyt barátom életének alappillére volt. Frici édesapja többször is üzent értem, mire bátorságot merítve elbotorkáltam a életünk “régi színhelyére”.
Aztán továbbperegtek az élet napjai, és csodák csodájára megboldogult barátom továbbra is “köztük élt”. Úgy beszéltünk róla, mint aki csak a szomszéd helységbe távozott egy rövidke időre, de bármely pillanatban betoppanhat. Az édesapja naponta kiment a temetőbe, leült a fia sírhalma melletti padra és fennhangon felolvasta “neki” az éppen aktuális információkat, sporthíreket.
Frici halála óta 12 év múlt el, de nem is halálról, mindinkább egyfajta “eltávozásról” beszélhetünk. Mert azok, akiket igazán szerettünk, sohasem távoznak el közülünk, és arról, hogy halálunk után is szeretettel beszéljenek rólunk, azt már az életünk során be kell “biztosítanunk”. Hogy minderről miért pont most teszek említést? Azért, mert most van halottak napja.
B.N.

“Sínen maradva”
Hogy beteg a magyar foci, nem biztos, de, hogy nem egészséges, az egészen biztos. A diagnózis évtizedek óta megállapított; munkahiányban szenved. A labdarúgók, hiába a fogadkozások, nem dolgoznak eleget és szisztematikusan a futballpályán. Honi környezetben nem ütközik ki a “kór”, de a nemzetközi porondon kétséget kizáróan igen. Lásd: a válogatott, illetve a klubcsapatok megmérettetése. A ki tudja hányadszor újjáalakult MLSZ elnöksége, felismerve a helyzetet az alapoknál, az utánpótlás-nevelésnél kezdeményezi a megújulási folyamatot. Ha azután szilárd lesz az alap, lesz mire felépíteni a “házat”, ez esetben az eredményes nemzeti labdarúgást. E szemlélet függvényeként megyénkben is fokozott figyelmet szentelnek az ifjú és még ifjabb nemzedéknek. Az eddigiek során is “üzemelő” serdülő-bajnokság mellett úgynevezett gyermekcsoportot is beindítottak most, az ősz folyamán. A 12 háromcsapatos csoportokban ősszel is, tavasszal is alapfordulók zajlanak - Elek Gyulavárival és Kevermessel van egy csapatban -, ez azt jelenti, hogy mindhárom településen az érintett csapatok egyfordulós bajnokságot bonyolítanak le. Az eddigiek folyamán két alapfordulót tartottak, Kevermesen a következő eredmények születtek: Elek-Gyulavári 5-0, Kevermes-Gyulavári 4-3, Elek-Kevermes 3-0, míg Eleken: Gyulavári-Elek 3-2, Gyulavári-Kevermes 5-4, Elek-Kevermes 3-0.
Tehát jelenleg Elek gyermekcsapata csoportjában az első helyen tartózkodik, és a jövő célja az is, hogy a dobogó csúcsán maradjon. Mikulás Mihály és Bernát Nándor edző vezetésével a következő ifjú labdarugók érték el az eddigi sikert hétről hétre, kemény edzésekkel készülnek az elkövetkező feladatokra: Takács László, Krizsán Krisztián, Buksa György, Buksa Sándor, Bócsik Sándor, Rostás Krisztián, Kovács Gábor, Bakos Gábor, Kubinszki Krisztián, Godó János, Gál Attila, Horváth Ferenc, Tűri László, Szabó Illés, Miszlai László, Brandt János, Tiba Lajos, Petruzsán Martin.
B.N.

Képviseletben
Azt, hogy milyen egy asztalitenisz világbajnokság döntőjének atmoszférája, hangulata, igazából nem tudom, de azt igen, hogy milyen egy nagyszabású sportág seregszemléjén. Röviden fogalmazva: csodálatos, felemelő. Ezt igazából elmondani nem lehet, ezen részt kell venni. Négy társammal, Soós Istvánnal, Rotyis Györggyel, Áment Gáborral és Túróczy Andrással, immár ötödik alkalommal - tavaly először -, vettem részt a Békéscsabán - városi sportcsarnokban - megtartott dr. Bándi Andor asztalitenisz emlékversenyen, amely egyben országos veterán megmérettetés, a külföldi sportágkedvelők jóvoltából pedig nemzetközivé nőtte ki magát. Az idén - október elején - a kilencedik emlékversenyt tartották, amelyen rekordszámú (141)pingpongozó találkozott. Az ország különböző helységei valamint Románia, Horvátország, Szlovákia, Németország és Svájc “képviseltette magát”, és mint fentebb már jeleztem, Elekről mi öten, természetesen önköltséges alapon. Ötünk közül Soós István és Túróczy András érte el a legjobb eredményt, az előbbi a főtábla első fordulójáig jutott, míg az utóbbi a főtáblán - korcsoportjában - a legjobb nyolc közé kerülésért vívott összcsapáson szenvedett vereséget. A mérkőzések mellett, közben és utána megható volt a régen találkozottak kölcsönös üdvözlése, beszélgetése.
Tehát csodálatos volt a seregszemle, csupán egyetlen egy kérdés maradt megválaszolatlanul: itt helyben, Eleken, miért nem lehet versenyt tartani? Mert sportcsarnok van, akkor mi hiányzik?....
B.N.